455 



'mans bas. — Hos si. Brachypoclium (4) äro småaxen kort skaftade, 

 hos Lepturus (6) deremot insänkta. 



t* filyinus L. 



Småaxen 2 eller 3 rid hvar led, täckande axeln, (1 — )2 — 4-blom- 

 raiga, lika. Skärmskal 2, vända något utåt och nästan bildande ett 

 slags svepen. Frukten hårig upptill, tätt omsluten raed kronskalen. 



1. Strandrågen 



(JEIyrans arenarius L.) 



är ett vanligen stort, icke sällan nära ett par alnar högt, hårdt och 

 blekgrått-blåaktigt gräs med långt krypande och skottalstrande rotstock, 

 starka och stadiga strån samt fotslånga, temligen breda men rännlika 

 och snart inrullade, styfva, hårdspetsade blad; skottbladen bli ibland 

 alnslånga och 1 tura breda, bildande stora tuvor. Axeu äro 5 — 10 

 tum långa; småaxen talrika, I — | tum långa, 3 — 4-blommiga; topp- 

 blomman har endast ståndare. Skärmskalen äro lansettlikt-syllika, pä 

 ryggen kammhåriga. De yttre kronskalen äro trubbiga, småludna; bi- 

 skalen (lodiculse) spetsiga, hårkantade. 



Växer ymnigt på både ost- och vestkustens sandiga stränder och 

 på sandmarker i dessas närhet; dessutom sälls. vid Vettern (Jönköping), 

 Medhamra i Östergötland, kring Carlsborg och på några elfstränder i 

 Yesterbotten. — Blommar i (Juni,) Juli; mognar i Aug., Sept. — Utbr. 

 Skandinavien, Island, Brittanien, Belgien, norra Frankrike, Spanien, 

 Holland, norra och medlersta Tyskland, Böhraen, Ungern, Grekland, 

 Turkiet, Ryssland; Caucasien, Siberien, Kamtschatka, arktiska Amerika. 



Strandrågen är bland våra större gräs och utmärkt genom sia 

 blågrå färg och sitt tjocka, något hvetelika ax. Benämningen häntyder 

 på en viss likhet raed Råg (o: Secale spiculis geminatis L. suec. ed. I). 

 Annars, såsom i Roslagen och Skåne, kallas växten också Strand- 

 hafra eller Sandhafra ("quia semina minus valent"), stundom ("aan- 

 tis") Elm (Helm), San del ra. 



Strandrågen är, såsom artnamnet antyder, en riktig sandväxt, och 

 alldeles ypperlig att, såsom sker i Skåne o. a., plantera på flygsand, 

 hvilken den binder genom sin starka, vidt krypande rot (rotstock). Den 

 liknar derutinnan Sandröret (Calamagrostis arenaria), och båda höra till 

 de bäst sandbindande grässlag. I användningen är dock någon skill- 

 nad dem emellan. Strandrågen, säger Wahlberg, är ej ömtålig för 

 kallare klimat, bibehåller sig äfven sedan flygsanden blifvit dämpad, 

 lider ej af öfver vintern qvarstående vatten och förorsakar ej vallar på 

 »andfälten, hvilket allt förhåller sig på motsatt sätt med Sandröret. 



