460 



Men också i norra Sverige och Lappland varierar detta gräs åtskilligt 

 (Lsest. Bot. Not. 1856). — Kryphvetet har en mycket stor utbredning; 

 det tillhör icke blott hela Europa utan också Algerien, Caucasien, Si- 

 berien och norra Anaerika med Island, och är dessutom anmärkt på 

 Canariöarne, vid Magellaens sund, på Malouinerna och Nya Zeeland. 



Kryphvetet är ett särdeles svårt Åker- och trädgårdsogräs, som 

 med hänsyn till "roten" (rotstocken) är allmänt bekant under namnen 

 Hvitrot eller Qvickrot, Qvickhvete; Helsing. övicka, Nerik. Ilrot. 

 I Norrland o. a. kallas sjelfva gräset icke sällan Axing eller Axing. 

 Det är denna rotstock och dess krypande, spetsiga och starka skott (de 

 s. k. qvekarne), som gör gräset nästan outrotligt. Men på ständiga än- 

 gar och betesmarker är det icke utan värde, ehuru egentligen endast som 

 betesgräs; det är närande och ätes gerna af boskapen innan det går i 

 ax. Emedan gräset är lätt att plantera, kan det, liksom Tåghvetet, an- 

 vändas att binda och sammanhålla jordvallar o. d.; äfven till att hämma 

 flygsand. Pärska, väl sköljda och hackade rötter ätas gerna både af 

 hästar och kor och utgöra ett närande foder. Som de innehålla mycket 

 sockerärane, kunna de också användas till dricka i stället för malt, 

 dock helst jemte något sådant. Dessutom kunna de nyttjas till "blod- 

 renande" dekokter i stället för Sarsaparill. Det är således icke utan 

 skäl som Kryphvetets rotstock ännu är officinell (o: Radix Graminia 

 Pharm.). F. ö. är den ett bland de bästa nödbrödsämnen; torkad och 

 målen lemnar den, med endast något litet sädesmjöl, ett både sundt och 

 smakligt bröd. 



4. Handhvetet 



(Triticum caninum L.) 



har tuvigt-trådig rot (mycket kort rotstock), slaka, platta, rent gröna, 

 sträfva och under småhåriga blad samt tnvade, omkring alnshöga (1 — S 

 fots), vanligen något slaka och lutande strån; leder och bladslidor äro 

 stundom småludna. Axet är smalt och nästan jerant, något glänsande, 

 lutande isynnerhet då det blir äldre. Småaxen äro vanligen 3 — 5- 

 blommiga, med nästan lansettlika, udd- (kort borst-)spetsiga, merendels 

 3-nerviga skärmskal. De yttre kronskalen sluta i en krusig, brunaktig 

 borst, som är dubbelt längre än skalet. 



Växer i lundar, skogar och busksnår, helst på bördigare mark, 

 särdeles i södra och medlersta Sverige. — - Blommar i Juni, Juli; mog- 

 nar i Aug. — Förekommer icke så sällan mera spenslig och smalbladig, 

 med endast 2-blommiga småax. — Utbr. Europa utom Portugal, Grek- 

 land, Turkiet; Caucasien, vestra och södra Siberien, N. Amerika, Island. 



