463 



2. Linrepen 



(Lolium linicola Sond.) 

 är ettårig, spensligare än de båda andra arterna, gulaktigt grön, och 

 har upprätt, stundom alnshögt, strå och 4 — 8-bloraraiga, omvändt-ägg- 

 runda småax, hvillia äro obetydligt längre än skärmskalet; yttre kron- 

 skalet är nedtill läderartadt, borsten mycket kort eller ingen. 



Växer som ogräs i linåkrar, så långt linet odlas och på många 

 ställen ymnig. — Blommar i Juli. — Utbr. Europas flesta länder; Cau- 

 casien, vestra Siberien. 



Att Linné med sin Lolium temulentum också menade denna art, 

 visar växstället i hans Flora Suec. "inter Linum" (Angerm. Lås me afser 

 väl äfven Linrepeu). På samma sätt har arten ända tills sednare ti- 

 der varit inbegripen i ilen föregående, ehuru redan i Svensk Botanik 

 (n:o 593) anmärkts att Lolium arvense Schrad. (denna) är skiljd från 

 L. arvense With. (varietet af Dårrepen). 



3. Renrepen 



(Lolium perenne L.) 



är mångårig med tuvade bladskott och strån. Bladen äro temligen 

 mörkgröna, något smalare än hos de andra arterna, 5 — 10 tum långa, 

 de unga hopvikta. Stråen äro icke sällan knäkrökta nedtill, vanligen 

 10 — 15 tum höga; axen mest 3 — 5 tura långa, gröna eller rödbruna. 

 Småaxen nästan lansettlika, merendels (5 — )8 — 10-blommiga och nära 

 dubbelt längre än skärmskalet. Yttre kronskalet hinnaktigt, borstlöst 

 (hos vår). 



Växer på åkerrenar, torra ängar och gräsmarker, vid vägar, ända 

 upp till Ume-Lappmark och Vesterbotten (allra.). Odlas dessutom (o: 

 Raygräs). — Blomraar i Juni och Juli (,Aug.). — Omvexlar (på 

 mycket torra ställen) med smalare strån och blad samt endast 3 — 4- 

 blomraiga småax, obetydligt längre än skärmskalet. Denna var. passar 

 väl till gräsplaner o. d. — Utbr. hela Europa; Caucasien, Algerien, 

 Madeira. 



Med undantag af Timotejen, säger Wahlberg, har väl intet foder- 

 gräs inom Europa allmännare blifvit odladt och mera oraskrifvet, eller 

 olikare bedöradt, än detta Raygräs. "Det är otvifvelaktigt en utmärkt 

 foderväxt, ehuru icke uppfyllande alla fordringar. Till höskörd är det 

 i allmänhet ej nog gifvande; deremot intager det kanhända första rum- 

 met bland bptesgräsen. Tidigare uppskjutande än de flesta betesgräsen, 

 fortfar Raygräset hela sommaren att gifva nya blad och bibehåller sig 

 inpå sena hösten. Det är isynnerhet detta gräs, som ger Englands, 

 Schweiz' och Hollands ängar deras lifliga och långvariga grönska. Men 



