468 



blad med mycket kort, tvärtrubbigt snäip, samt vanligen 3tor (nära 10 

 tums) och teraligen likgrenig, uäslaii alltid utbredd, något lutande vippa; 

 grenarne äter greniga. Småaxen äro talrika, något plattade, äggrundt- 

 lansettlika eller ovala, merendels omkring 4 — 5-bloraraiga, brunaktiga 

 (mörkvioletta), borstlösa eller nästan borstlösa, nära | tum långa; blom- 

 morna 3 linier långa, upptill hinnaktiga och sargade. 



Växer nästan endast på hafsstränderna i södra och raedlersta Sve- 

 rige. Blommar i Juli (eller Aug.); mognar i Aug. — Har stundom 

 endast 3-blommiga småax med nära linielåuga borst. — Utbr. nästan 

 hela Europa; Island, Algerien. 



■ Som bäst utvecklad är Strandsvingeln ett bland våra större gräs, 

 till strån och blad något rörlik (o: Festuca arundinacea Schreb.); men 

 mindre och magrare, blir den icke sällan nog lika nästa art. — "Den 

 synes framför allt trifvas i närheten af hafvet, och ger der på något 

 fuktiga platser en tät och hög gräsvall och en ganska rik afkastniug. 

 Tidigt slagen ätes den gerna af den större boskapen, och förtjenar 

 visserligen odlas der omständigheterna det medgifva. Sås helst om hö- 

 sten. Frösamlingen är lätt" (Wahlberg). 



4. Ångssvingeln 



(Festuca pratensis Huds. — Festuca elatior L.) 



är vanligen 2 — 3 fot hög, rent grön, glatt, och har merendels kort 

 rotstock med tuvade strån, omkring 2 linier breda blad med mycket 

 kort och tvärtrubbigt snärp samt något ensidig och lutande, smal men 

 temligen lång (till 5 tums) vippa, som under blomningen är öppen 

 men annars hopdragen. Vippans grenar utgå mest parvis, hvarvid den 

 ena grenen är helt kort och bär ett enda småax, den andra lång, bä- 

 rande 3 — 4. Småaxen äro nästan trinda, jemnbreda eller jemnbredt- 

 lansettlika, 5 — 10- (vanligen 8-)blommiga, blekgröna eller brunaktiga, 

 nära g tum långa; blommorna nästan Ii linie långa, vanligen borstlösa. 

 Yttre kronskalet är 5-nervigt, med smätandad spets, som stundom har 

 en liten borst. 



Växer på ängar och åkerrenar, vid vägar o. a., helst på mullrik 

 mark, allm., men saknas i Lappland. — Blommar i Juni eller Juli: 

 mognar i Juli och Aug. Frodigare stånd blomma icke sällan ånyo 

 mot hösten. — Blir på mager mark mindre, med nästan enkel och 

 axlik vippa, och då något lik Renrepen. — Utbr. nästan alla europeiska 

 liuider; Caucasien, Siberien, Island. 



Denna Svingel-art är ett af de bästa högräsen pu naturliga än- 

 gar och förtjenar att allmännare odlas, emedan den är lika gifvande 

 som välbiaaklig för både hästar och hornboskap. På bättre jord, som 



