469 



t. ex. icke är tillräckligt fuktig till Ängskafle, lönar sig Angssvingelns 

 odling ganska bra, och deu kau der slås två gånger om året. På 

 mycket torra, magra ängar blir deu deremot liten och klen. För gräs- 

 planer passar Angssvingeln väl tillsamman med Raygräs (Lolium per- 

 enne). — Fröen kunna samlas till vinterföda åt höns och gäss. 



Eörande utvecklingen hos detta gräs har Dir. Stenberg iakttagit: 

 Stråen utvecklas om våren ur under det föregående året bildade "rot- 

 ögon", men under sommaren utgå från "rothalsen" några grenskott, 

 hvilka utsträcka sig under markens yta (omkring 1 — 1^- tum), uppsticka 

 på G — 7 tums afstånd från sitt ursprung och bilda i spetsen anlaget 

 till nästa års växt. 



b) Bladen alla eller åtm. rotbladen tråd- eller borstlika; snär- 

 pet deladt i två rundade sidoöron. (Festucje ovinse Fr.) 



5. Rödsvingeln 



(Festiica rubra L.) 

 har glest-tuvig eller vanligen krypande rotstock med bladrika skott, 

 trinda och smala, 1 — 2 fot höga, mest enstaka strån med platta eller 

 (vid torka) något sammanrullade blad och något mager, under blom- 

 ningen öppen och teraligen allsidig men icke sällan något lutande 

 (slak) vippa. llotbladeu äro vanligen nästan trådlika. Småaxen äro 

 aflånga eller lansettlika, omkring 5( — 7)-blommiga, stundom nära ^ tum 

 långa (blommorna nära 1^ linie utom borsten). Yttre kronskalet är 

 tydligt nervigt och slutar i en borst, som är åtminstone dubbelt kor- 

 tare än skalet. 



Växer på ängar och betesmarker, på åkerrenar, backar och berg, 

 vid vägar och stränder, i skogar och lundar (allm.). — Blommar i 

 Juni eller Juli; mognar i Juli och Aug. 



Denna art varierar ganska mycket. Rotbladen bli i skogar och 

 skugga långa och ganska smala (stråbladen smalt-rännlika, nästan tråd- 

 lika), och nästan hela gräset är då rent grönt och slakt, icke sällan 

 nära 1^ aln. Deremot blir på mera öppna ställen vippan vanligen 

 röd- eller brunaktig eller gråbrun, mera stadig, i fjell- och bergstrakter 

 stundom helt smal med nästan borstlösa (kort ludna) småax. Småaxeu 

 omvexla ludna och nästan glatta, större och mindre. På sandig mark, 

 särdeles stränder, blir rotstocken mycket krypande, med glesa strån ; de- 

 ras blad slutligen hoprullade, då också icke sällan småaxen bli 8 — 10- 

 blommiga och tätt småludna (o: Festuca arenaria Osbeck). Stundom 

 äro blad och strån blåaktiga, kortare. Bladslidorna äro icke sällan 

 håriga. 



