477 



vindflägt sätter dessa vippor i rörelse, en fjärils viuge kommer dess 

 blommor att dallra, och äiuhi motstår strået den starkaste blåst. Denna 

 växt är Darrgräset, kanske det vackraste bland våra vanligare gräs. 

 Åtminstone väcker det alltid uppmärksamhet för sin fina och täcka, vid 

 minsta vind dallrande vippa. För denna bär det också det namn, 

 hvarunder det är allmänt bekant (Darrgräs eller Darr), — får det 

 heta Skälfgräs och (Gotl.) Bävegräs (o: Gramen tremulum raajus 

 Bauh. 1623). För sin täckhet har Darrgräset stundom varit kalladt 

 Graminis araourettis species, under hvilken benämning det upptages 

 bland Fuiréns skånska och halländska växter. — Som foderväxt är 

 Darrgräset väl icke bland de mest gifvande, men närande och begärligt 

 för både hästar, hornboskap och får. På sandjord är det derföre icke 

 utan värde till odling, synnerligast i förening med andra gräs (Wahl- 

 berg). 



1*^. Poa L. 



Småaxen (2 — )3 — 5-blomraiga, i (bredare eller smalare) vippa, 

 borstlösa, platta. Skärraskalen teraligen likstora (utom hos sista arten), 

 kölade. Yttre kronskalet köladt och vanligen spetsigt, tydligt eller 

 otydligt 5-nervigt. Frukten glatt. — Till största delen (utom sista 

 arten) mångåriga, glatta gräs med stark rotbildning, äggrunda, ovala 

 eller äggruudt-lansettlika småax. 



a) Arter med starkt krypande rotskott. 



1. Slåttergröet eller ÄDgsgröet 



(Poa pratensis L.) ' 



har vanligen nära alnshöga eller högre, trinda och släta strån, trinda 

 och släta bladslidor med kort och tvärhugget snärp, samt äggrunda, 

 merendels 4 — 5-blommiga, gröna eller raörkvioletta småax i vanligen 

 rik och utbredd (öppen), pyramidlik vippa, hvars grenar äro släta, de 

 nedre mest (3 — )5 från leden. Det yttre kronskalet är tydligt 5-ner- 

 vigt, på rygg- och kantnerverna nedtill krusigt och långt h vithårigt; 

 genom denna nästan ulliga hårighet sammanhänga blommorna med hvar- 

 andra. 



Växer på ängar och betesmarker, backar och gräsiga berg, vid 

 vägar o. a. (allra.). — Blommar mest i Juni och mognar i Juli. — 

 På bördigare (och torrare) ängar och annan sådan mark äro strå och 

 blad mest rent gröna, långa och smala, men de sediiarc likväl platta, 

 då de deremot på mager och torr mark (gräsiga backar, skogskanter) 

 bli hopvikta eller -rullade, nästan tråd- eller tagelsraala, och dertill gan- 



