478 



ska långa. Deremot bli på mycket mager sand- eller grusmark, på 

 magra och väta ängar, både strå och blad blågrå och korta, de sed- 

 nare breda (på berg båda delarne stadiga). Men icke sällan ser man 

 också mörkgröna och stadiga, 5 — 10 tums stånd. Förekommer dess- 

 utom med liten och mager, med smal och kortgrenig vippa samt med 

 mindre, endast 3-blommiga småax. Arten varierar således högst be- 

 tydligt. 



Ängsgröet har en stor utbredning. Det tillhör icke blott hela 

 Europa utan också Caucasien och hela norra Asien, och det är anmärkt 

 i N. Amerika, på Grönland och Island, vid Magellanska sundet och på 

 Malouinerna. — På våra bättre, mullrikare, naturliga ängar utgör denna 

 art en betydlig del af gräsväxten. Både till bete och hö är Ängs- 

 gröet utmärkt tjenligt för häst och all slags boskap. Då man vill 

 odla det, sår man det helst tillsamman med Angssvingel o. a. 



* Poa cenisia All. hav vanligen knappt fotshögt, spensligt men temligen styft, 

 endast 2( — 3)-l)laJigt strå, gles och mager, merendels violettbruii, pyramidlik vippa med 

 enstaka eller parvisa (krusiga) grenar samt ovala, 2 — 5-blomrniga sniäax. — Växer på 

 torra och öppna (björk-) backar i Lule- och Torne-Lappmark. — Blommar i .Juni, Juli. 

 — Förekommer stundom med något plattade strån och bladslidor, äggrund vippa (låg- 

 växt): P. abbreviata Br, 



2. Bergsgröet 



(Poa compressa L.) 

 är ett blekt-blåaktigt, styft och smalbladigt, omkring 5 eller 10 tura 

 högt gräs med (tvåeggadt) platta strån och bladslidor och icke tums- 

 bred, något ensidig och slutligen hopdragen (sluten) vippa, hvars gre- 

 nar äro stadiga och sträfva, temligen likstora, de nedre mest parvisa 

 ( — 5). Småaxen äro äggrundt-aflånga, vanligen 5- eller 6- (3 — 9-)blom- 

 miga; blommorna täta. Det yttre kronskalet är trubbigt, merendels röd- 

 eller brunaktigt, otydligt nervigt med nedtill hvithåriga rygg- och kant- 

 nerver. Ståndarknapparne bli snart hvitaktiga. Bladsnärpet är kort 

 och tvärtrubbigt. 



Växer på torra backar, berg och klippor, på murar (o: Grameu 

 murorum radice repente Bauh.), åkerrenar, vid vägar, i södra och med- 

 lersta Sverige. — Blommar i Juni eller Juli; mognar i Juli, Aug. 



Bergsgröet är utbredt genona nästan hela Europa och dessutom 

 tillhör det Caucasien, Siberien, Kamtschatka, det nordligare Amerika 

 och Island. 



