480 



grenskott vid roten, upptill vanligen sträfva. Bladen äro smala, deras 

 slidor långa, vida, något hoptryckta, sträfva (stundom håriga); snärpet 

 (åtm. de öfre bladens) är långt och spetsigt. Vippan är pyramidlik och 

 har vanligen talrika, borstsraala, utbredda, sträfva grenar, merendels 5 

 från de nedersta lederna. Småaxen äro äggrunda, omkring 3-bloramiga, 

 endast linielånga, vanligen gröna och något violetta; yttre kronskalen 

 tydligt 5-nerviga. 



Växer mest på våta ängar, skuggiga stränder, vid diken o. d. 

 (allra.). — Blommar i Juni, Juli. — På bördig mark blir gräset icke 

 sällan ett par alnar högt. Strået är stundom slätt. 



Betesgröet och Slåttergröet äro de Poa-arter, hvilka vanligast och 

 ymnigast uppträda på våra ängar och marker. Båda lemna ett smak- 

 ligt och lent bete för kreaturen., liksom ett godt, på tjenlig jord tera- 

 ligen rikligt hö. Deras värde ökas genom den tidiga blomningen, som 

 gör att de hinna mogna och släppa sina frön innan höet bergås. Detta 

 bidrager naturligtvis betydligt till ängarnas bibehållande. — Liksom 

 Slåttergröet Lar Betesgröet en ganska stor utbredning. Det bebor Eu- 

 ropa, Algerien, Canariöarne, Island; dertill Caucasien, Siberien och Japan. 



5. Fjellgröet 



(Poa alpina L.) 

 är i allmänhet något blåaktigt grönt, bildar vanligen tuvor, och har 

 rotbladsknippeu och blommande strån inneslutna i gemensamma hinnor. 

 Bladen äro teraligen breda och korta (vanligast 1 — 2 tum), men tem- 

 ligen mjuka, kölade. Strået är stadigt, merendels 5 — 6( — 10) tum 

 högt, slätt. Vippan upprat, kort och temligen tät, med parvisa, under 

 blomningen utspärrade grenar. Småaxen äro stora (nära 1| linie breda), 

 bredt-äggrunda, mest omkring 4( — 6)-blommiga, rödaktiga. Skärmskalen 

 bredare och mera krokkölade än hos de andra arterna; blommorna nä- 

 stan äggrunda, med ludd emellan. Det yttre kronskalet är otydligt 

 nervigt. 



Växer på klippor och backar, mest i Lapplands och norra Sveri- 

 ges (till Helsingland) fjell- och bergstrakter, men också i Dalarne, Up- 

 land (Gottsunda), Bohuslän (s. Koster) på Öland. På Ölands och Got- 

 lands kalkklippor, liksom pä Hunneberg och Frösön, växer en varietet, 

 som är knöllikt-tuvad och har endast 3 — 4-blommiga småax. — Blom- 

 mar i Juni, Juli; mognar i Ang. Småaxen ha stundom groddlökar. — 

 På mustig jord, i lägre fjelltrakter, blir gräset mindre tuvadt och vip- 

 pan glesare. 



Rörande Fjellgröets utbredning anmärka vi att den sträcker sig 

 till nästan alla alpina eller subalpina trakter inom Fiuropa, och att det 



