481 



dessutom bebor Caucasien, södra Siberien, N. Amerika ooh Island. — 

 I våra fjelltrakter bildar denna art ett af de bästa och ymnigaste betes- 

 gräsen. 



6. Lökgröet 



(Poa bulbosa L.) 

 har 5 — 10 tum höga, trinda och släta, vid roten löklika, vanligen tu- 

 vade strån och vid eller mellan dem äldre och yngre, m. e. m. lök- 

 aktiga bladskott. Bladen äro något grågröna, korta; rotbladen talrika, 

 jeranbreda eller nästan syllika; snärpet temligen långt, spetsigt. Vip- 

 pan är upprat, liten men rik, under blomningen nästan utbredd och 

 något slak, sedan sluten, mest med 3 grenar från leden. Småaxen äro 

 vanligen rödgrå och bilda nästan alltid knopplökar; de som icke göra 

 det äro aflånga, tätt-4 — 5 — 7-blommiga; yttre kronskalen otydligt nerviga. 



Växer (temligen sälls.) på torra (helst grus- eller sand-) backar och 

 berg, i södra och medlersta Sverige (till Stockholm), men endast vid 

 östra kusten; på Öland och Gotland. — Blommar i Maj eller Juni 

 och borttorkar tidigt så att de löklika skotten snart lossna och bilda 

 nya stånd. 



Lökgröet bebor Europa, Caucasien, Siberien; dessutom Algerien 

 och Canariöarne. Det är upptaget bland svenska Florans novitier i 

 Bihanget till Linnés Fauna Suecica (1761). Funnet vid Nyköping af 

 "J. Törnroes". Och enligt Bergii herbarium hade redan E. Tuwén an- 

 märkt och samlat det vid Stockholm på 1750 — 60-talet. 



c) Arter med vanligen tuvade strån och (långa) rotblad, hvilka 

 sednare icke bilda några skilda knippen. 



7. Sengröet 



(Poa serntina Ehrh.) 

 har vanligen 1 — Ii aln höga och temligen stadiga strån, hvilkas bas 

 icke sällan är tryckt mot marken och utvecklar rötter och grenar från 

 lederna. Bladen äro endast liniebreda, men långa, t. o. m. det vip- 

 pan närmaste; slidorna långa och vanligen täckande lederna; snärpet 

 utdraget, spetsigt. Vippan är vanligen stor och rik, under blomningen 

 nästan utbredd (triangellikt pyramidlik); de nedre grenarne vanligen 5 

 från leden. Småaxen äro äggrundt-lansettlika, (2 — )4 — 5-blommiga, 

 glänsande-släta; yttre kronskalen något trubbiga, otydligt nerviga, gröna 

 eller något violetta med vanligen glänsande-brungul spets. 



Växer mest i kärr, på våta ängar och sötvattensstränder, allm. — 

 Blommar mest i Juli, (Aug.); mognar i Aug. — Strå och bladslidor 



Nyman. Sv. Fanerog. II. "■*• 



