483 



äro nästan lika allmänna. I fjelltrakterna blir isynnerhet den sistnämnde 

 ofta blå- eller afråaktig, än med mindre, 3-bloramiga sraåax (o: P. 

 glauca Vahl), än med större och 4 — 5-blommiga. 



Också denna art har en stor utbredning. Den tillhör icke blott 

 Europa, Caucasien och Siberien, utan bebor också Algerien och N. 

 Amerika med Island och är dessutom anmärkt vid Magellanska sundet. 



* Poa caesia Sm. är ett omkring eller knappt fotshögt, vackert-gråblatt gräs, 

 som temligen liknar vissa varieteter af Lundgröet, men har längre, strålederna nästan 

 täckande, bladslidor och kortare blad med längre snärp. Vippan är endast 1 1/2 tum 

 lång, mager, med mest parvisa grenar; småaxen omkring 3-blommiga. — Växer i fjell- 

 trakterna och blommar i Juni, Juli. 



* Poa läxa Hke är ett endast omkring 5 tum högt, mjukt, slätt och glatt, tu- 

 vadt gräs med vanligen smal, nästan klaslik, slak och något lutande, merendels röd- 

 violett vippa. — Växer på klippor i fjellen. — * P. stricta Lindeb. växer på Åre- 

 skutan. 



d) Ettårig eller något varaktigare art med mycket olikstora 

 skärmskal. 



9. Hvitgröet 



(Poa annua L.) 

 är ett merendels rent-ljasgrönt, mjukt, glatt oc^ nästan slätt gräs med 

 tradig rot, plattade, vid roten nedtryckta, vanligen endast omkring 5 

 tum höga strån, och nästan jemnbreda, tunna, merendels tvärrynkade 

 eller vågiga blad, de nedersta (rotbladen) talrika, något tuvade, längre 

 och slakare. Bladslidorna äro platta; de öfres snärp utdraget. Vippan 

 är nästan ensidigt utbredd (suedt-pyramidlik) med enstaka eller parvisa, 

 slutligen nedåt riktade (hängande) grenar. Småaxen äro aflångt-ägg- 

 runda, omkring 5-(3 — 7-)blomraiga; skärmskal och yttre kronskal lan- 

 settlika, de sednare tydligt nerviga, nästan trubbiga. 



Växer på odlade marker, vid vägar och gator, kring gårdar och 

 byggnader (allmän), men också på stränder, magrare ängar, fuktiga 

 betesmarker o. a. — Blommar under nästan hela den tid som marken 

 är bar; mognar under hela sommaren. — På öppna (soliga) ställen bli 

 småaxen mest rödaktiga (blommorna röd- och hvitkantade), på mindre 

 soliga grön- och violett-skäckiga; på mycket skuggiga äro de vanligen 

 alldeles gröna. — Gräset blir stundom endast en eller annan tum högt, 

 med mycket mager vippa. Det är utbredt öfver nästan hela jorden, 

 ehuru på många ställen endast inkoraling. Utom Europa bebor det 

 egentligen Algerien och Canariöarne, Caucasien, norra och medlersta 

 Asien, N. Amerika. 



