489 



meu mäugSrigl, mjukt gräs med platta, nära 1 liiiic breila blad, stora slidor, och om- 

 kring 1/2 tum lång, smul vippa med kransvis gyttrade, korta grenar eller stundom ax- 

 lik; småaxen mycket små (icke 1/2 linie). — Växer (sälis.) vid bäckar och snövattnade 

 ställen i Lappska fjellen. — Blommar i Juli, Aug. — Upptäckt af Phipps på Spets- 

 bergen 1773. Funnet af Waiilenuerg i östra Finnmarken 18U2, af Wormskiöld på 

 Grönland 1812, af Lscstadius i norska Nordlanden 1825. Första gången såsom svenskt 

 anmärkt af Ullenius i Lule-Lappmark 1 826. Utförligt beskrifvet och med teckning 

 och analytiska figurer belyst af Anuer.s.son i Botaniska Notiser fur 18i9. 



15. Hlolinia Schr. 

 Småaxen (hos vår art) glest 2( — 4)-blommiga (med ämne till ännu 

 en blomma), i vippa. Skärmskal (något) olikstora, hinnaktiga, spetsiga. 

 Yttre kronskalet nästan broskartadt, spetsigt eller trubbadt, med högt 

 kuUrig rygg, bildande en inåt öppen, nedtill något bukig, upptill smal 

 kägla, som omsluter det inre, knappt kortare, kronskalet. 



1. Stålgräset eller Blåtåteln 



(Molinia coerulea Mnch. — Melica coerulea L.). 



Ett mångårigt och tuvigt, hårdt och gråaktigt gräs med 1 — 1^ 

 aln höga, raka och stadiga, nästan oledade och bara strån, lång, tem- 

 ligen grenig men vanligen sluten, merendels mörkviolett (svart- eller 

 stålblå) vippa och långt-spetsade, annars nära 2 linier breda men snart 

 hoprullade blad, hvilka nästan alla utgå från roten. Stråen ha nemli- 

 gen endast en blad- eller slidbärande led vid den nästan knöllikt ut- 

 svällda basen (o: de nedersta, outvecklade mellanlederna), således endast 

 tvenne utbildade mellanleder, den nedersta helt kort, men den andra 

 mycket lång och bildande nästan hela strået. Roten har långa och starka 

 tågor. Bladen äro nedtill håriga i kanten; snärpet är ombildadt till 

 en kort hårkant. Vippgrenarne utgå vanligen 2 från hvar led och äro 

 mest klaslikt greniga redan vid leden. Småaxen äro nästan aflånga, 

 blå- och brunaktiga. Ståndarknapparne också raörkvioletta; märkena 

 purpurröda. 



Växer på fuktiga men soliga (och magra) skogsängar och betes- 

 marker, i skogskanter, på sjöstränder, här och der ymnig. — Blommar 

 i Juli eller Aug.; mognar i Aug., Sept. — På skuggigare (bördigare) 

 ställen blir gräset icke sällan högre med större, längre grenig, rikare, 

 mera spärrad, grönare vippa. 



Blåtåteln är utbredd genom nästan alla europeiska länder och är 

 dessutom anmärkt i Caucasien och Siberien. 



