492 



Växer på fuktig (bördigare) ängs- och skogsmark, allm. — Blom- 

 mar i Juni eller Juli; mognar i Aug. — I skugga bli småaxen icke 

 sällan blekgröna eller nästan hvita (stundom gulaktiga), med längre 

 borst. Stundom (i Norrland och Lappland) blir vippan smal och nä- 

 stan alldeles violett, kronborsten längre och något krökt, på samma 

 gång som bladen äro korta (högst 2 tum); der blir också stundom 

 hela gräset grågrönt, vippan tät och mera slätgrenig, och kronborsten 

 utgår vid skalets midt. — Utbr. alla europeiska länder och dessutom 

 Caucasien, Siberien, Kamtschatka, nordvestra Amerika, Island. 



Tuvtåteln, som också kallas Tägttåtel eller blott Tåtel (i Skåne 

 Hargräs), är ett bland de mest gifvande bättre grässlagen på våra 

 något fuktiga naturliga ängar; den utgör der ofta halfva hömassan. Så 

 berättar J. MoRaeus (Vet. Ak. llandl. 1742) att den är det grässlag 

 som förnämligast gör Faluns lindor så rika och härliga att man vid 

 bergningstideu med möda kan gå genom dem endast för gräsets täta 

 växt och ansenliga höjd, som räcker upp till midjan. Den kunde för- 

 tjena att allmänt odlas om den icke gjorde ängarne så ojemna genom 

 sina höga och täta tuvor. Kreaturen äta gräset gerna, både färskt och 

 torrt, isynnerhet om det bergås tidigt. Tuvtåtelns odling lönar sig bäst 

 på god ängsmark eller på igenlagda trädesåkrar, men gräset växer bra 

 också på torrare eller sandig mark om den är väl gödd. — 1 Iftsare 

 mark har Tuvtåteln ända till 2| — 3 alnar långa rötter (Dir. Stenberg). 



2. Bottentådan 



(Aira bottnica Whlnb.) 

 är ett tuvigt gräs med långa och smala, spetsade, snart hoprullade 

 blad, 2 — 3 fot höga strån, samt lång (icke sällan 8 tums) och smal, 

 glänsande-gulgrön men snart, liksom hela gräset, halmgul vippa, hvars 

 grenar äro något stadiga, uppstående, släta eller nästan släta. Små- 

 axen äro dubbelt större än hos Tuvtåteln och kronborsten dubbelt 

 längre. 



Växer på Bottniska vikens stränder, i Koslageus, Stockholms och 

 Nyköpings-skären, vid Bråviken och på ön Jungfrun. — Blommar i Juli. 



Enligt Wikströms biografi öfver Swartz, skall den sistnämnde upp- 

 täckt Bottentådan på Åland 1781. Emellertid har Wahlenberg, som 

 fann gräset i Vesterbotten, bestämt och beskrifvit den utmärkta arten 

 i sin Flora Lapponica (1812). Den tillhör också Finlands kuster och 

 är äfven anmärkt vid Petersburg. 



