494 



smalare, tätare, med större och nästan purpurn-öda småax (o: Aira mon- 

 tana L.). 



Krustådan ätes icke ogerna af kreaturen och är ett bland de 

 gräs, som på torra och magra ställen lemna ett isynnerhet för får 

 brukbart bete. Den är ganska täck med sin fina, lättrörliga vippa och 

 sina glänsande-rödaktiga, liksom lackerade, strån, hvilka stundom åt 

 temligen stora sträckor låna sin glans; gräset är nemligen mycket säll- 

 skapligt. — Arten är utbredd genom nästan alla europeiska länder och 

 förekommer dessutom i Caucasien och vestra Siberien, i N. Amerika, 

 på Island; är anmärkt också i Patagonien och vid Magellanska sundet. 



* Aira uligiuosa Whe liknar den vanliga Krustådan, men har ändå smalare 

 blad (rotbladen icke sällan härsraala) med spetsadt snärp, och npprät, brun, sträff^renig 

 vippa. — Växer vid och i sjöarne i J'emsjö socken i Småland. 



* Fjelltåtelu eller Vahlsgräset iVahlodea atropurpurea Fr.) står, till slägt- 

 kännetecken, så midt emellan Aira och Holcus, att dess svenska upptäckare och närmare 

 bestämmare, Wahlenberg, i sin Flora Lapponica räknade det till förstnämnde slägte men 

 i Svensk Botanik till det sistnämnde. Det är mångårigt, vanligen 5 eller 8 tum högt, 

 med mjuka, platta, nära liuiebreda blad och gles och mager, slak, merendels mörkt-pur- 

 purröd eller brunviolett (i skugga grönaktig) vippa. Småaxen äro mest 2-, sällan 3- 

 eller 4-blommiga; blommorna borstiga, små mot skärmskaleu. — Växer i Lappland och 

 Jemtland. — Blommar i Juni, Juli. 



t®. Molciis L. 



Småaxen 2-blomraiga; nedre blomman tvåkönad och borstlös, den 

 andra med endast ståndare och (kort) borstig. Skärmskal kölade. Yttre 

 kronskalet svagt 5-nervigt, köladt, trubbigt, hos ståndarblomman med 

 en smal borst invid spetsen. — Mångåriga gräs med platta, håriga 

 blad och grenig vippa. 



1. Luddtåteln 



(Holcus lanatus L.) 

 är tuvig (roten tradig), nästan alldeles beklädd med ett kort och tätt, 

 mjukt ludd, som gör gräset sammetslent (o: Gramen lanatum Dal.) och 

 gråaktigt utom vippan, som vanligen är rödlett. Stråen äro fots- eller 

 alnshöga (eller högre), temligen stadiga. Bladen äro 2 — 3 linier breda; 

 de öfres slidor något uppblåsta. Vippan är omkring 3 tum lång, tem- 

 ligen tät, men icke mycket hopdragen efter blomningen. Skärmskalen 

 äro trubbiga, det nedre med en kort udd, nära 1^ linie långt. Ståndar- 

 blomman är glänsande-glatt, dess borst innesluten och slutligen haklikt 

 inkrökt. 



Växer mest på något fuktiga (bördigare) ängar och sandiga betes- 

 marker, på åker- och dikeskanter, sällan i lundar o. d., i södra och 



