499 



2. KDöIhafran 



(Avena cintior L.) 

 blir 1 eller 2 alnar hög, med något tuviga, glänsande-glatta strån oöh 

 omkring 4 — 5 tum lång, måiiggrenig men smal, något lutande, blekt 

 grön- eller svagt rödaktigt glrinsancle vippa. Roten är vanligen knu- 

 tigt knölig. Strålederna äro glatta eller Itidna; bladslidorna glatta; 

 bladen platta, omkring 2 linier breda, sträfva, ljusgröna. Småaxen 3 — 4 

 linier länga. Skärmskalen äro genomskinligt binnartade, det nedre van- 

 ligen 1-nervigt, nära dubbelt kortare än det audra 3-nerviga. Det 

 yttre kronskalet är 7-nervigt; borsten hvitgul. Stundom äro småaxens 

 båda blommor borstlösa, stundom båda, liksom hos de andra arierna, 

 tvåkönade. 



Växer på torra (bördigare) ängar, backar, bland buskar, på ste- 

 niga stränder, vid vägar, i södra och medlersta Sverige, särdeles i kust- 

 trakter. — Blommar i Juni eller Juli (Aug.); mognar mest i Aus:. — 

 På mycket torra ställen blir roten löklikt knölig (o: A. bulbosa W.). 

 — Utbr. nästan hela Europa; Caucasien, Algerien, Madeira. 



Knölhafran eller Hafregräset är ett bland våra större gräs, som 

 ger ett godt och ymnigt bete och betydlig höskörd. Den är ett af 

 de tidigare grässlagen, växer och blommar under hela sommaren, och 

 kan derföre slås två gånger. Stundom erhåller man i den andra slåt- 

 tern nära lika mycket gräs som i den första. Gräset växer helst på 

 sandblandad mylla eller lera, på torrare ställen, uthärdar bättre toika 

 än goda slåttergräs i allmänhet göra, och går äfven på ganska sandig 

 mark blott den ej är allt för mager. Det passar, i södra och medlersta 

 Sverige, bra till konstiga ängar och sås bäst om hösten tillsaramans 

 med Hvitklöver, Ängssvingel eller Timotej. Men fröen mogna ojemnt. 

 På lera skjuter det ymnigare rotblad, på lösare jordarter flera strån 

 (Wahlberg). — Fröen äro goda till gryn. — På Linnés tid tyckes 

 gräset varit vida mindre spridt än nu. Men den Baron Sten C. Bielke, 

 som namnes i hans Flora Suecica, odlade det, enligt Bergius, omkr. 

 1747 på sin gård Löfstad, och i Vet. Ak. H. för nämnde år uppgaf 

 Kalm "vackra anmärkningar om detta grässlags art och nytta". Od- 

 ladt kallas det icke sällan Froraental (och Franskt Raygräs). 



c) Mångåriga, större arter med stora, uppstående, 2 — 5-blom- 

 miga småax; skärmskalen 1- eller 3-nerviga; alla blommorna 

 tvåkönade och borstiga. 



3. Luddhafran 



(Avena puhescens L.) 



har något tuvade, vanligen omkring alnshöga, släta och glatta strån. 



