505 



fjäderbuske. Det yttre kronskalet är trindt-hoprulladt, nedtill feraradigt- 

 silkesludet. Frukten tätt onosluton med kronskalen. 



Växer på torra ängar och Åkerrenar i Vestergötlaud, nära Alle- 

 berg och vid Waltorps kyrka, mycket sälla. — Blommar i Maj, Juni. 

 — Utbr. medlersta och sydöstra Europa samt Spanien och Italien; 

 Algerien, Caucasien, vestra och södra Siberien. 



Fjädergräset, säkerligen både det vackraste och sällsyntaste gräs 

 i vår Flora, upptages, första gängen såsom svenskt, i det botaniska Ri- 

 hanget till Linnés Fauna Suecica (1761), funnet ymnigt af J. P. Falk 

 vid Asaka i Vartofta härad i Vestcrgötland. Men det söktes sedan 

 ständigt förgäfves ända till 1837, då Mathesius återfann det pä samma 

 växställe "å östra sidan af kullarna intill Bondegården". Han hörde 

 då de äldre bland allmogen berätta att detta gräs i deras barndom 

 talrikt träffades nästan öfver hela socknen, men att det sedermera min- 

 skats betydligt. Sedan 1837 har det ytterligare minskats emedan en 

 del af den vall, hvarest det mest förekom, blifvit upplöjd till åker. 

 Vissa år lärer endast bladtuvorna visa sig, men andra kunna dessa 

 skjuta höga strån, stundom ända till ett par alnars (Fr.). Ar 1838 

 påträffade Mathesius Fjädergräset på ett nytt ställe, på Akarps ägor 

 nära Wahltorps kyrka i Segerstads socken och Gudhems härad. Sålunda 

 var det lyckligen återvunnet åt vår Flora och Fries upptog det i sin 

 Mantissa II (1839). På sistnämnde ställe växte det på tvenne hög- 

 ländta åkerrenar och var temligen ymnigt under flera år. Numera har 

 plogen äfven der utöfvat sin utrotande verkan på detsamma så att det 

 icke heller funnits å denna trakt de sista åren (Mathesius i Bot. Not. 

 1854). 



95. Mliaiii» L. 



Blomman hår- och borstlös. Skärmskalen trubbiga, nästan plana. 

 Kronskalen glänsande-läderaktiga, det yttre biikigt, svagt 3-nervigt, slut- 

 ligen broskartadt, mycket slätt. Frukten tätt omsluten med kronskalen. 



1. Luktgräset eller Åmurn 



(Miliuni effusum L.). 

 Ett mångårigt, en eller par alnar högt (stundom högre) men 

 slakt, glatt, något blåaktigt gräs. Roten (rotstocken) kryper och ut- 

 vecklar bladskott. Stråen äro uppräta, släta. Bladen äro slankiga, 3 — 4 

 linier breda, med sträfva kanter; snärpet långt och i spetsen sargadt. 

 Vippan är stor och gles, pyramidlik; dess grenar äro ganska smala, 

 enkla nästan till midten, slakt utbredda och bli slutligen riktade nedåt; 

 de nedre utgå 4 — 6 från hvar led. Småaxen äro mest gröna, med 



