507 



renare vatten, der den vanligen bildar liksom en tät skog (o: vass- 

 bänkar) kring stränderna, nti och invid vattnet. Dä den kommer på 

 torrare mark, såsom sandiga stränder eller åkrar, blir den mycket mindre, 

 med icke sällan nedtryckta strån och 1 — 2-blommiga, mycket mörka 

 småax. — Blommar mest i Aug. (Sept.). — Utbr. hela Europa, Al- 

 gerien (också i Sahara-öknen), Caucasien, Siberien, Japan, N. Amerika, 

 Island, Nya Holland. 



Detta gräs har, såsom vi nyss sågo, en mycket stor utbredning; 

 det är också en bland de Fanerogamer, som räkna det största antal 

 individer, så att växten med skäl kan kallas vanlig (communis, Arundo 

 vulgaris Bauh.). Huru det allestädes vid våra sötvattensstränder bildar 

 nästan ogenomträngliga dungar, är allmänt bekant. Vassen, eller såsom 

 den också, mera bestäradt, kallas Korvass, Bladvass, Skärvass (äfven 

 Kasa, Kasse), är det största och bredbladigaste svenska gräs. Den 

 är också bland de nyttigare. Om gräset slås ungt, lemnar det, såväl 

 färskt som torrt, ett godt och närande foder, hvilket isynnerhet passar 

 för kor. Stråen, eller, såsom de skurna och torkade kallas, rören, äro 

 särdeles användbara till taktäckning (bättre än halm) och då tak i rum 

 eller väggar skola gipsas eller brukslås; de nyttjas dessutom till täck- 

 mattor o. d. Genom deras vederbörliga rötning och stampning erhåller 

 man en massa, som, ensam eller blandad med lump, duger till gröfre 

 papper. Med bloravippan, samlad strax innan blomningen börjar, kan 

 både ylle och linne färgas grönt. Rotstocken, torkad och målen, är 

 ett nödbrödsämne. — Genom sin starka rotbildning binder Vassen lö- 

 sare eller sandig mark och bidrager mäktigt till att å sådan bilda 

 gräsvall, men af samma orsak kan den också bli ett svårt ogräs på 

 strandåkrar, der den stundom är nästan outrotlig med sin hela alnen 

 djupt liggande rotstock. 



6. AGR0ST1DE.E 



(Hvengriis). 



Småaxen i vippa, 1-blomraiga med eller utan ämne till en andra 

 blomma (m. e. m. plattade); skärmskal längre än blomman. Stift inga 

 eller korta; märken fjäderlika, utstickande vid det under blomningen 

 öppna småaxets bas. 



39. Calaniagrostis Eth. 



Skärmskalen kölade, spetsiga, nästan lika stora. Blomman kring- 

 gärdad med långa eller temligen långa hår; dess yttre skal 3 — 5-ner- 

 vigt, köladt, med en rygg- eller toppborst. Hos somliga arter är icke 



