515 



(lande, men oltii tili foder odugliga, växter till eu del redan blifvit 

 stadgade. Den fulländar der fältets bindning och lerunar ett dugligt 

 bete. Likborn Brunhvenen, är detta gräs ett af dera, som senast bi- 

 behålla sig på hösten, ja det stär vanligen grönt under snön och kan 

 således tidigt pä våren betas (Wahlberg). 



Denna art är det egentliga Fioringräset, som en tid var så 

 berömdt (särdeles till foder) och omskrifvet. Agardh utgaf 1816 Co- 

 nincks skrift om Fioringräset och 1817 utkom i Christianstad en "Ny 

 underrättelse om Fioringräset". Direkt. Brisraan utgaf 1818 "Våra 

 kunskaper om Fioringräset, med afseende på dess odling, bergningssätt, 

 näriugskraft och ekonomiska värde" (en liten bok på 61 sidor), och 

 samma är dessutom ett "Bihang till Värn kunskaper om Fioringräset" 

 (26 sidor). 



:' BrDDhveneD eller Rörhvenen 



(Agrostis vuigaris With.) 

 har vanligen mindre krypande rotskott och kortare eller inga bladskott, 

 något tuvade, nära fotshöga eller längre, merendels snedt uppstående 

 strån, platta, omkring liniebreda blad med kort och tvärt snärp, samt 

 äggrund eller långt äggrund, merendels rödbrun vippa. Vippans grenar 

 (nästan släta) stå ständigt nära rätt ut och smågrenarne äro också ut- 

 spärrade samt riktade åt alla sidor, bvarigenora småaxen bli nästan lika 

 fördelade; de nedersta grenarue äro icke längre än de närmaste. Små- 

 axen äro mindre än Hvithvenens, mycket glänsande; skärraskalen nästan 

 syllika, obetydligt längre än blomman. Blomman är tvåskalig, det 

 yttre skalet nästan nervlöst (svagt 3-nervigt), dubbelt längre än det 

 inre, vanligen borstlöst, sällan med en liten borst nedom raidten. Stån- 

 darue äro icke sällan 2. 



Växer mest på torrare ängar och betesmarker, på åkerrenar, berg 

 och backar, i skogar, vid vägar o. s. v. (allm.). — Blommar i Juni 

 eller Juli; mognar i Juli, Aug. — På bördig mark blir gräset icke 

 sällan större, ända till alnshögt, under det detsamma på mycket mager 

 kan bli helt litet. På skiiggrika ställen, såsom i skogar, bli småaxen 

 gerua blekgröna och mycket små. 1 sandmark eller på lös jord kry- 

 per rotstocken mera och alstrar starkare bladskott. 



Brunhvenen är utbredd i hela Europa, i Caucasien, Siberien, nord- 

 vestra Amerika och på Island. 



I likhet med föregående art bar också denna fått namn af Fio- 

 ringräs. Hos båda arterna fortfara skotten att växa sä länge gräset 

 är fuktigt, och detta har gifvit anledning till berättelsen om Fiorin- 

 gräsets tillväxt i stacken (Wahlberg). 



