Växer på mullrikare kärr- eller strandängar eller bland buskar. — 

 Blommar i Maj eller Juni; mognar i Juni, Juli. — Småaxen omvexla 

 stundom dels nästan endast liniestora, dels mycket större, med långa 

 skärmskal. 



Redan gräsets namn antyder den egenskap, som mest utmärker 

 det, nemligen den, isynnerhet i torrt tillstånd, starka och behagliga, 

 nästan raysklika lukt, för hvilken det också kallats Lukttåtel. På 

 somliga orter (Vestergötl.) skall det kallas Mariegräs, saramandr. 

 Majgräs (o: Gramen Mariae Borussorura Loes.), eller stundom Amur. 

 Det luktar mycket likt Myskan (Asperula odorata) och användes också, 

 isynnerhet på landet, såsom denna. Det är ett mera nordiskt gräs och 

 tillhör hela Skandinavien, norra Tyskland, Holland och norra Belgien, 

 norra Skottland, Island. F. ö. växer det i Böhmen, Ungern och Sieben- 

 biirgen, i hela Ryssland, och är anmärkt i Caucasien, Siberien och det 

 nordligare Amerika. — Kreaturen äta gerna Myskgräsct och det saknar 

 icke värde såsom betesgräs. 



* Hierochloa alpina R. S. liknar temligen det vanliga Myskgräset, men har 

 merendels lägre, nästan alldeles slidtäekta strån, mycket smalare rotblad och smal (slu- 

 ten), högst tumsläng vippa. Dessutom äro skärmskalen längre (nära 3 liuier) och sma- 

 lare och de båda nedre blommorna bära en lång och knäkrökt ryggborst (denna är nära 

 dubbelt längre än småaxen, hvilka äro större än hos den vanliga arten). — Växer en- 

 dast i Torue-Lappmark (Karesuando, Torne-träsk). — Upptäckt af Liljeblad 1788 på 

 fjellet Kärpile vid Torne-träsk (han upptog den i Vet. Ak. Plandl. för 1793 såsom .4ira 

 alpiua). 



33. Antlto^antliuni L. 



Småax 3-blommiga; raidtblomman 2-skalig, tvåkönad och 2-stån- 

 drad, borstlös; sidoblommorna 1-skaliga, könlösa, med ryggborst. Skärm- 

 skalen olika stora. Märkena spetsadt-trådlika, långa, upptill tätt små- 

 håriga och bugtkrökta. 



1. Vårbrodden 



(Anthoxanthum odoratum L.). 

 Ett mångårigt, nästan glatt, ljusgrönt och mjukt, isynnerhet torrt 

 välluktande gräs med tuvade strån och blad samt ax- eller klaslik, 

 glänsande, blekgrön eller rödaktig, slutligen gulglänsande vippa. Stråen 

 äro uppräta eller nedtill knäkrökta, något striramiga, upptill tagelsmala; 

 vid blomningen äro de vanligen endast 5 — 8 tum höga, men bli sedan 

 längre (stundom ända till nära alnshöga). Bladen äro platta, till stör- 

 sta delen lansettlikt-jemnbreda och spetsade, omkring lA linie breda, 

 endast stråbladen bredt-syllika och korta; de bli snart gulaktiga. Sli- 

 dorna äro fårade (de nedre icke sällan småhåriga), med hvitaktigt hår- 



