528 



äro nästan lika allmänna, men den sednare växer helst på mycket våta 

 ställen eller i vattnet. 



Kärrkaflen är utbredd genom nästan hela Europa och bebor dess- 

 atora Algerien, Caucasien, Siberien, N. Amerika och Island. Den är 

 ett godt betesgräs. 



10. SESLERIACE^,. 



Småaxen i axlik vippa, hoptryckta från sidorna, 2( — 5)-blommiga. 



Skärmskalen nästan lika stora, kortare än blommorna. Märkena trådlika, 

 utstickande ur blommans spets. 



39. Seslvria Sep. 



Axets bas omsluten med hinnaktiga, äggrundt-lansettlika skärmar. 

 Skärmskal kölade, uddspetsiga. Kronskal binnaktiga, det nedre 5 — 7- 

 nervigt, tvärtrubbigt och (hos vår art) 3( — 5)-uddigt, den raedlersta 

 udden borstlikt utdragen. Frukt hårig i spetsen. 



1. Elfäxingen eller Elfgräset 



(Sesleria coerulea Ård. — Cynosurus coeruleus L.). 



Ett mångårigt, styft och blåaktigt gräs, som bildar låga, men 

 icke sällan vidsträckta tuvor. Bladen äro platta, trubbiga med udd, 

 sträfbräddade. Rotbladen talrika, smala och krökta; stråbladen endast 

 2 eller 3, bredare och helt korta; slidorna temligen långa, hela. Stråen 

 5 — 10 tum höga, sällan uppräta utan vanligen snedt nedtryckta, släta. 

 Axet är tätt, ägg- eller långrundt, nötstort, glänsande, vanligen mörkt- 

 blågrönt, stundom gulaktigt; skärmarne härkantade, 3 — 4. Småaxen 

 äro 2 — 3-bloramiga. Ständarknapparne nästan hvita. 



Växer på magra ängar och betesmarker i raedlersta, östra och 

 delvis södra Sverige och i Jeratland; saknas således i södra och vestra 

 Skåne, i Halland, Bohuslän, nästan hela Norrland och i Lappland. — 

 Blommar i 'April eller Maj. — Utbr. nästan alla europeiska länder; 

 Island. 



Detta tidiga gräs bildar vanligen vida kretsar eller ringar, hvilka 

 lätt falla i ögonen genom sin blåaktiga färg. Folktron tillskrifver dera 

 elfvor, som pä de ställen, der gräset växer, skulle hålla sina nattliga 

 ringdansar; ringarne benämnas derföre icke sällan elf dansar eller elf- 

 ringar. Redan Linné har (Olands-Resan sid. 66) lemnat förklaring 

 öfver orsaken till dessa mångenstädes med vidskeplig vördnad betraktade 

 ringar (så bör ingen trampa pä eller stiga öfver sådane), då han säger 

 att gräset "ifrån midten utvidgar sig på alla sidor, och ändtligen för- 

 svinner (utdör) midt uti, att således blifver en ring". Genom detta 



