529 



sitt växsätt tränger Elfgräset smånigom undan andra gräs och örter; 

 roten skall t. o. ra. qväfva enar och andra buskar (L.), Med tiden blir 

 likväl det lediga rummet inom ringarne vanligen åter beväxt. 



11. NARDE/E. 

 Småaxen axvisa och något (ensidigt) insänkta i den ledade axeln, 

 1-bloraraiga, utan skärraskal. Stift och märke 1 ; märket trådlikt och 

 mycket långt, småhårigt, uppstickande ur den alltid slutna blommans spets. 



39* IVartStas L. 



Kronskalen mycket olikstora, det yttre läderartadt, köladt, 3-ner- 

 vigt, smalt-syllikt och borstspetsadt. Frukten glatt. 



1. Borstgräset 



(Nardus stricta L.). 



Ett mångårigt och tuvadt, ganska härdt och segt, glatt, något 

 gråaktigt gräs med nästan borstlika blad och strån och smalt, ensidigt, 

 upprätt ax, hvars axelspets är bar (utan småax) och borstlik. Stråen 

 äro 5 — 10 tum höga, uppräta, fårade och sträfva, nästan bladlösa (kort 

 1 — 2-bladiga); bladen nästan alla samlade vid roten i täta knippen 

 (skott) med gulaktiga slidor, sylspetsade. Småaxen, hvilka äro violett- 

 blågrå, stå ut under blomningen, men bli sedan tryckta till axeln. 

 Yttre kronskalet är sträft hårbräddadt. 



Växer helst på magra, fuktiga skogsängar och betesraarker, i ha- 

 gar, på hedar. — Blommar i Juni eller Juli. — Utbr. nästan hela 

 Europa; Island, Caucasien, Siberien. 



Borstgräset är ett i flera hänseenden egendomligt gräs, till sin 

 blombildning (inga skärraskal, 1 märke) så olikt alla våra andra gräs, 

 att det med skäl får bilda en särskild flock. Helt naturligt kommer 

 det derföre sist i gräsens ordning. För landtmannen är det mest bekant 

 såsom förtretligt derigenom att det slöar lian på samma gång det lik- 

 som gäckar dess hugg. Det ökar sig mycket och de torra stråen stå 

 ofta qvar hela året. Benämningen Borstgräs eller Ängsborst hän- 

 tyder på de hårda, borstaktiga stråen och bladen. Sammaledes också 

 de olika namn gräset erhåller i olika landsorter. Vanligast kallas det 

 Ängsborst (också Elgborst, Svinborst), men i Skåne Stålgräs, 

 annars i Götarike Stagg eller Pinnstagg; i Dalsland och Dalarne 

 heter det Finnskägg och Getskägg eller ock i somliga trakter och 

 i Norrland Håra, Hära (isl. hpera - gubbhår, gubbskägg); i Vester- 

 botten Lapphår. 



Ny ma 71. Sv. Fanerng. II. «^^ 



