Mentba L. 



D 



e arter, som höra tiii detta slägte, äro i högre grad, 

 än de flesta andra växter, sä väl till habitus som karaktä- 

 rer underkastade förändringar. Vid knappt niigot annat 

 slägte är en noggrann kännedom om växtens hela anlag 

 till den grad af nöden. Om man derföre blott fäster sig 

 vid de olikheter, som visa sig mellan särskilta exemplar 

 och förbiser det inflytande, som yttre omständigheter kun- 

 nat utöfva, sä skall man erhålla och har äfven genom ett 

 dylikt förfarande erhållit en mängd s. k. arter, som vid 

 första päseende synas rätt väl begränsade. Också kan väl 

 knappast nfigot annat slägte jemföras med detta i anseende 

 till mängden af arter utan ringaste arträttighet. Mänga 

 författare hafva till grund för artbegränsningen lagt hårig- 

 heten, blomkransarnes olika förhållande, ståndarsträngar- 

 nes längd m. m., hvilket allt blott förorsakas af lokalens olika 

 beskaffenhet. På skuggrika fuktiga ställen blir nemligen 

 växten mera glatt, bladen starkare utvecklade på blommor- 

 nas bekostnad, hvarigenom de blifva långt skaftade och nä 

 betydligt öfver blomkransarne, som blifva få och glesblom- 

 miga samt försviima slutligen alldeles i de öfre bladvecken. 

 De arter, som höra till Menthce petiolatce^ äro isynnerhet 



