IV FORETAL. 



är en naturlig följd av att former noggrannare studerats, som 

 förut ansetts för varieteter; dessutom har artbegreppet för- 

 ändrats genom ett fördjupat naturstudium och tillgången på 

 rikare samlingar; och slutligen hava talrika arter utifrån in- 

 kommit genom den ökade samfärdseln. 



För det andra har de botaniska namnens reformering, som 

 länge pågått, nu börjat närma sig sitt mål: den historiska 

 prioritetens konsekventa tillämpning, och internationell enig- 

 het har i stort sett vunnits inom de europeiska fanerogamer- 

 nas nomenklatur. Ett antal artnamn, till största delen redan 

 kända från Lunds botaniska förenings växtförteckning 1917, 

 äro i denna bok upptagna i stället för de i svenska floror 

 förut brukliga. På detta område finnas dock ännu några 

 osäkra punkter, som måste lämnas åt framtida undersök- 

 ningar. 



Författaren har haft förmånen att på begäran erhålla bi- 

 träde av flera specialister inom kritiska grupper och om- 

 nämner här med största tacksamhet dessa medarbetare: lektor 

 E. Adlerz, f (Rubus), f. d. rektor S. Almquist (Eosa), assi- 

 stenten d:r H. Dahlstedt (Hieracium och Taraxacum), fru 

 Elisabeth Ekman (Draba), överläkaren d:r B. Floderus (Salix), 

 apotekare J. G. Gunnarsson (Betula), kyrkoherde J. O. Hag- 

 ström (Potamogeton), konservator O. R. Holmberg (Puccinellia), 

 trädgårdskonsulent A. Htilphers (en Atriplex-art), apotekare 

 E. Lundström (Papaver-arter), docenten G. Samuelsson (en 

 Luzula-art och tre Epilobium-arter), fil. lic. H. Smith (en 

 Saxifraga-art). 



Stockholm i augusti 1918. 



Författaren. 



