SALIX. 



191 



blekt blågröna; ax utspärrade; stknpr 

 blekgula; fröhus skaftat; 134, 5, . . frag'ilis 

 ee. BL nästan rakspetsade, finsåg., tätt 

 silkeshåriga; ax näst. lippräta; stknpr 

 guldgula; fr. nästan oskaftat; 134, 6, alba 



12 3 4 5 6 



Fig. 134. Salix 1 cinerea, 2 daphnoides, 3 triandra, 4 pentandra, 5 fragilis, 6 alba. 



1. S. reticulåta L. Nätvide. 130, 1. Dvärgbuske med ned- 

 liggande, grov, knölig stam och nedligg. grenar; ax korta, smala, 

 glesblmga; axfj. breda, rundade, vid basen rosa- eller purpurfärgade, i 

 spetsen mörkare, ludna; stknpr gula; stift omärkligt; märkesflikar korta, 

 tjocka, hela ell. grunt kluvna, brunröda. — T. Ipmk — Dir., t. allm. i 

 högre fjälltr. 



X arbuscula X ref., herhåcea X ret., sälls.; {haståta X herhdcea) 

 X ret., mycket sälls. 



2. S. polaris Wg. Polarvide. 130, 3. Miniatyrbuske med 

 underjordisk, t. grov huvudstam; grenar delvis underjordiska; bl. små, 

 fasta, ofta sneda och vågiga, brett äggrunda ell. elliptiska med bred 

 bas och avrundad spets, glansigt gröna (starkast ovantill), i spetsen 

 ofta med en rak hårtofs; ax korta, fåblraga; axfj. m. breda, rundade^ 

 rosa till mörkbruna, i spetsen mörkröda till svartbruna; ststr. violetta, 

 knpr ,rödgula; märkesflikar smala, djupt kluvna, slutl. mörkbruna. — 

 T. Ipmk — Hrj., allm. i de högsta o. nordligaste fjälltrakt: a, mest 

 fuktig mark. — Har i Skandinavien som regel någon inblandning av 

 S, herhåcea (igenkännligt på kretsrunda, urnupna, vid basen sågade 

 blad och m. e. m. kala fröhus). 



