POLYGONUM. FAGOPYRUM. '219 



var. Utordle (Link) Liudm., 145, 1 b, bl. något köttiga, breda, rund- 

 trubbiga, blr o. fr. stora; havsstrand.; var. horeåle Lgc, grov, nedligg., 

 näst. ogrenad, bl. föga olika; n. Sv. 



Subspec. rurivagum (Jord.) Boreau, 145, o, småväxt, upprat, 

 spenslig, smalbladig, ofta rodnande; blr näst. enstaka, fr. hälften 

 mindre. Åkrar, träder. 



11. P. sequåle Lindm. (P. aviculåre L., delvis). Trampgräs. 

 Vanl. uppstig, ell. liggande, 1 — o dm h., oftare mattbildande än nr 

 10; bl. trubb., vanl. bredast vid mitten; kalk grön med smalt vit- 

 kant, flikar; fr. svartbrun ell. svart. — Som nr 10. 



Subspec. oedocårpum Lindm., storväxt, stjälkbl. m. större än 

 grenbl., fr. större (o — 4 mm 1.). 



12. P. calcätum Lindm. Lik nr 11, men oftast spensligare o. 

 småbladigare, tryckt till marken. T — 0. Torra, trampade ställen, 

 vägkanter, gator, torg. Sk. — Jtl., ÖL, Gtl., mindre allm. 



13. P. påtulum Bieb. (P. Bellårdi hos de flesta förf., ej x\ll.). 

 Upprat, spensl., glesblad., fåblmg; kalk grön, flikar rosenrött kantade, 

 längre än fr. (var. kitaibelidnum A. et Gr.). O- Tillfällig på barlast 

 o. d. (S. o. mell. Eur., As., n. Afr.). 



14. P. Raji Bab. Nedligg. med 2 — 5 dm 1. stjälkar; bl. lan- 

 scttl.; kalk kluven näst. till basen, flikarna brett vit- ell. rödkant. 

 O 7 — 9. Sand. o. steniga havsstrand.. Sk. — Boh. o. Uppl., Gtl., 

 sälls.; N., D. — Den skandinav, formen är >/P. acadiénse» Fernald, 

 som av sin auktor anses vara skild från äkta P. Raji (England) gm 

 längre, smalare, ljusare brun frukt. 



15. P. dumetorum L. Lövbinda. 144, 8. Slingrande till 

 1 — 2 m:s höjd; bl. pillikt hjärtl.; kalk ljusgrön, insidan o. kölarna 

 vita; fr. svart. 7. Snår, skogsbryn, Sk. — Vrml. o. Ang., P. Ipmk, 

 ()l., mindre allm., norrut sälls. 



IG. P. convolvulus L. Åkerbinda. 21, 4. Slingr. till 0,5 

 m:s höjd; bl. som föreg. ; kalk grönvit, sträv; fr. svart. 7 — 9. 

 Odl. ställ., åkr., Sk.— LpL, Öl., Gtl., allm. 



6. Fag-opyrum Moench. 



1. F. sagittåtum Gil. (Polyg. fagop. L.). Bo(k)vete. 22, 2, 

 145, 10. Stj. upprat, omkr. 0,5 dm; bl. pillikt hjärtl.; kalk vit ell. 

 rödlett; fr. mörkbrun med jämna kanter. G, 7. Odl., s. Sv., ngn 

 gng förvild. (Mell. As.) 



