338 ROSA. 



6. Hos enstaka, mycket frodiga stånd av Villosse bliva taggarna starkare 

 nedåtriktade ell, t, o. m. klokrökta som Afzeliana-taggar, under det övriga 

 baskar i samma bestånd visa den normala nåltaggsformen. 



7. Tomentosce skilja sig från Villosce som Caninse från Afzelianse: ge- 

 nom kraftigare utbildning, särskilt i längdriktningen, av nästan alla delar, såsom 

 de övre ledstyckena (därigenom ofta girlandformigt bredande sig över andra 

 buskar eller med klotaggarna klättrande upp i trädkronorna), samt taggar, blad, 

 blomskaft, nypon, foderblad, stift (dessa dock ej hos de svenska Tomentosae 

 märkbart olika Villosae). 



8. Hoynof^épalcE delas i gruppia Cinnainotnece (stam o. bl. som hos He- 

 terosépalae, närmast motsvarande Afzelians) och Pimpinellifölice (risartade 

 hedväxter; parblad många, småbladiga; liknande Canina? genom långskaft.» 

 bleka blr). 



Översikt av artty2}erna. 



Med art-typer menas här systematiska enheter, som sträcka sig genom alla 

 eller ett flertal Rosa-^ntjaper (såsom översikten sid. 350 visar), omfattande arter 

 inom dem, som väsentligt överensstämma i bladform, sågtandning, taggar, färg- 

 förhållanden m. m. Inom varje grupp bildar en arttyp normalt två arter, den 

 ena (som på schemat är ställd överst) med starkt utbildad, den andra med 

 m. e. m. omärklig vaxprnina eller daggblått smink (skydd mot för stark av- 

 dunstning). I förra fallet blir särdeles den undre bladytan starkt glaucescent 

 (detta ses bäst på unga blad, på de gamla är vaxöverdraget ofta m. e. m. av- 

 nött). I senare fallet blir bladet nästan rent grönt (dock med blekare under- 

 sida). De grönbladiga arterna kunna betraktas som former av de daggblå eller 

 glaucescenta, avpassade för svalare klimat (där således den kortare vegetations- 

 tiden nödvändiggör ett intensivare Ijusapptagande för att fruktmognad skall 

 medhinnas), men artskillnaden är konstant. Både grönbladiga och daggblå 

 kunna uppträda kal- eller Jiårbladiga, så att varje arttyp kan uppdelas i 4 

 sektioner (se schemat): 1. glauca, bl. daggblå eller glaucescenta, kala; 2. glaiici- 

 formis, bl. daggblå, håriga; 3. virens, bl. gröna, kala: 4. virentiformis, bl- 

 gröna, håriga. Men de kalbladiga övergå utan skarp gräns genom hirtelli-f:T 

 (^bladskaft ludna, ofta även småbladrfhs mittnerv) i iersi-t:r (gleshåriga), och 

 dessa övergå i Mrti-i:v (täthåriga). 



På alla fig. betyder a och b nederhlad på ])lomskottet, c meUanhlad, d 

 och e överilad. 



a. Småbladens bredasto del ett m. e. m. rak- Typer: 



sidigt, rektangulärt mittparti, 204, 1 (ses vanl. 

 t3'dligast på mellanbladens parblad), 

 b. Bredbas-typer, överbladens småblad vid full 

 utbildning, med tvär bas, 204, 1 ; sågning 

 grov o. skarp (former med mindre skarp 

 sågning, 206, 10, sökas under aa). 

 c. Småbi., 204, 1, med typiskt väl utbildat 

 uddparti; tanduddar långt utdragna, ty- 



