ROSA. 365 



delens raka konturlinjer, vanligen slutande med ett vinkligt hörn. 

 Ymnigt representer. i Eur. — Persien (varifrån gula törnrosen, R. eglan- 

 téria, härstmr), men tycks ej nå fram till Atlantens kust; hos oss 

 ganska allmän, men ej nående västkusten. 



84. R. (Afz., gl.) nubilascens Matss., 205, 12, BL, Ög. — Uppl. — 

 *(glf.) scaura Matss., långt allmnre än huvudarten; även funnen i Ång. 



85. R. (Afz., virf.) bergiåna At, Sk., Vg. — Mpd, Gtl., innefattar 

 en mångfald av olika f:r, delvis namngivna, sås. smalbasf . * eductella 

 Matss. med utdragen toppdel, bredbasf:a * rotundatélla Matss., Yg., 

 korttoppig latissimi-f., *columnifera Fr., Sk., jfrlsevis smalbasig 

 med m. breda fodersmåblad, huvudfin långtoppig, mer stortandad än 

 de båda föreg., samt * medelpådica Matss., mer korttoppig men ännu 

 mer stortandad än föreg. 



86. R. (Can., vir.) glabérrima Dum., sydlig, upp till s. Rosl., 

 synes mycket sällsyntare än sina mångformiga hårbladsf:r, som här 

 sammanfattas under *(virf.) Richtéri H. Br., funnen från Ög. till 

 Mälaren o. Rosl. 



87. R. (Can., gl.) scaurina At, i s. Sv. (som på Gtl.) ymnig, 

 liksom i hela det sydligare Europa. — *(glf.) submitis Gren, nästan 

 som huvudfm. 



88. R. (Rub., glf.) uriénsis Lägg. et Pug. *(gl.) glabri- 

 uriénsis At, supra-f. till 8-i nubilascens; Rosl., Ornö. 



80. R. (Agr., glf.) blondseåna Rip., infra-f. till 87 scaurina; 

 Sk., Hurva; ymnig, i s. Europa. 



90. R. (Yill., glf.y spinéscens Christ, typens som det synes 

 allmännaste art, närmast s. om Mäl. härskande Yillosa. 



91. R. (Tom., glf.) confiisa Pug., ej hörande till typen östersjö- 

 Tomentosae, fodersmåblad breda; sälls. Sm. — Mälaren. 



92. R. (Tom., virf.) lanuginösa Rav., sedd fr. Sm. o. Gtl. 



15. Caninélla-typen, 204, 9. Utpräglad långbladstyp utan udd- 

 bildning men ganska högtoppig (märkbart även på nederbladen, se 

 b och c); bladsidor rundade, bladform hos övre blad övervägande 

 smalt oval, bas hos smalbas-f:a som c visar, likformad med topp- 

 delen hos överbladen, hos bredbas-f:r ofta betydligt mer bredrundad 

 än d visar; sågning grund, rätt långryggade tänd. med kraftig, ofta 

 bakspärrad bitand, tandtoppen spetsad men ej vass, rak, ngt åtlig- 

 gande. Utbredning i Sv. avgjort sydöstlig, i n. till Uppl., gående 

 inåt landet men ej nående västkusten; även i utlandet östlig, sälls. 



93. R. (Afz., gl.) eaninélla At, 204, 9, utbr. över hela typom- 

 rådet, åt s.ö. rätt ymnig. — *(glf.) vaeillans Schz, vanl. starkt 

 bredbasig; Gtl., allmännare än huvudarten. 



94. R. (Afz., virf.) Hartmånii Matss., fodersmåbi, karaktäristi- 

 ska långt tillspetsade, ofta m. breda; har den nordligaste förekomsten 

 av typens arter, centrum kring n. Mälaren, spridd till s. Gstr., v. 

 Ysm., n.ö. Sdml.; även på Gtl., spårs. 



