ROSA. 875 



typs, men tänderna mindre långryggade o. toppen mer uddig; tagg. 

 vanl. spensliga, långdragna, utstående, 204, 5. Ytterst vid spridning: 

 R. cinnamåmea^ typens arktisk- alpina representant, är circumpolär (i 

 x\merika företrädd av * Fendléri Crép., smånyponform som så många 

 amerikanska Rosse); i Europa är typen spridd överallt o. representerad 

 i alla grupper (bland Gallicae av den sedan gamla tider kanske mest 

 odlade törnrosen R. centifolia L.). Nästan alla arter ha röd bark o. 

 hög blomfärg. 



164. R. (Afz., gl.) rigida H. Br. (R. labrösa Matss.), spridd 

 över hela området upp till Östhammars skärgård, i ö. Sverige ymnig, 

 i v. sälls.; 204, 5 visar bredblads- o. lati-f:n *uncigerina At. — 

 *(glf.) glaiicifrons At o. M., med huvudarten täml. ymnig. 



165. R. (Afz., virf.) trichelloides At, kring Stockh. (jämte 

 bredbasfin *dentillåta At) ymnig, i n. utbredd som 164 rigida, åt 

 s. knappt längre än till ög. ; Gtl., Visby (även i Estland samt vid 

 Danzig). — *(vir.) turbåtrix Matss., Ög. — Rosl., täml. sälls. 



166. R. (Can., vir.) Lewinii Matss., av förf. endast sedd fr. Ög. o. Gtl. 



167. R. (Can., gl.) intercédens H. Br. (R. contråctula Matss.), 

 sydlig, upp till Mälaren; täml. ymnig i hela det sydligare Europa. 

 — *(glf.) rigidiformis At, av förf. endast sedd fr. Sk., där den 

 synes ej vara sälls. 



168. R. (Vill., glf.) mollis Sm. (ej andra förf.), en av Europas 

 liksom Sveriges allmännare Villosse; går så långt åt norr som nr 164 

 rigida. — *(gl.) scandinåvica At o. Tr., kanske den allmännaste kal- 

 bladiga Villosa. 



169. R. (Tom., glf.) heterophylla Woods, en av våra Östersjö- 

 Tomentosse, fastän engelsk egendomligt nog ej funnen på Skandi- 

 viens västsida; fr. nr 162 umbelliflora o. nr 154 cuspidata lättast skild 

 på a-bladen. 



170. R. (Tom., virf.) neoburgénsis Lge, spårs, upp till Stockh. 



171. R. (Homosépalse, glf.) cinnamömea L., även som blömlös 

 lätt igenkänd på de med små taggar tätt klädda långskotten samt 

 blåaktigheten, långt intensivare än någon annan glf. ; bladf:n varierar 

 mer än t. o. m. hos andra Homosepalae; av gammalt odlad i Sv. 

 med fyllda blr. Fastän arktisk, dock ej som R. acicularis invandrad 

 norrifrån fr. Sibirien utan söderifrån, där den i Alperna ännu håller 

 sig kvar sedan istiden, o. har hos oss särdeles i kalkrika trakter 

 hållit sig kvar som en jämförelsevis allmän relikt fr. en kallare tid. 



26. Chavini-typen, 207, 34. Utpräglad kort- o. bredbladstyp, 

 elliptisk till rundad, med brett rundad, t. o. m. kort avtvärad bas, 

 sidor med jämn rundning o. på överbladet en kort uddbildning (se 

 d); a-blad högtoppigt; sågning öppen, medeldjup; tänd. från täml. 

 bred bas hastigt o. vanl. vasst tillspetsade ; bitand svag. Endast känd 

 från Europa och jämnt spridd; centrum kanske i Alperna. 



172. R. (Afz., gl.) Chavini Rap. (R. uncigera At), 207, 34, upp 

 till n. Uppl. spridd över hela området, allmnast åt n.ö. — *(glf-) 



