ITIERACirM. T) 11 



blomstrig, ogrenad, ofta ökad gm grenar från övre bladvinkha, grenar uppräta, 

 rikt stjärnhår., med glesa körtlar: holk tjock, mörk, med äggrund, ngt nedlöp. 

 bas: fjäll frän bred bas hastigt hopdragna i en kort trubb. ell. föga skarp 

 spets, klädda av rikliga, gulknappiga körtlar o. enstaka till få, korta, mörka 

 hår; stift gnlt. 7, 8. Fjälltr., i fjäll- o. björkreg., Hrj., Jtl. 



20. H. Schmidtii Tausch (coll.). Stjälk låg till högväxt, ofta gaffel- 

 grenad o. med grenar från bladvinklarna, O— 2(— 3)-bladig med rik blad- 

 rosett vid basen; stjälkbladet ell. det nedre skaftat, vid basen tandat; rosetibl. 

 äggr. ell. ovala till lans., ojämnt smaltand. ell. flikade; holk med grova, glesare 

 — talrikare hår o. körtlar samt stjärnhår i fjäll:s kanter; fj. talrika från bre- 

 dare bas täml. långspetsade. 6, 7. Berg nära ell. vid kusterna. Hall. — Boh., 

 ö. Sm. Splittrad i många ännu föga utredda former med breda rosettbl. o. 

 O— 1-blad. stj. ell. med smala rosettbl. o. 2 — 3-blad. stj. 



21. H. saxifragum Fr. Stj. täml. högväxt, 2— 5-blad., m. e. m. grenig 

 från de övre bladvinkha, stund. näst. gaffelgrenad; rosettbl. fåtal., m. e. m. 

 smalt lans., de 3'ttre bredare, stundom smalt äggr. liksom de undertill stjärn- 

 håriga stjälkbl. näst. helbrädd., säll. längre tand.: holk medelstor till liten, 

 körtelhår, o. glest korthår., i allm. svagt stjärnhår.; korgskaft i synn. närmast 

 holken körtelhår, o. stjärnhåriga. Berg vid ell. nära havs- o. insjöstränder.. 

 6 — 7. Huvudformen Uppl., Sdml. — Följande former mera allmänna: var; 

 furfurélluni Dahlst., bl. bredare lans., holkar större, rikligare stjärnhår., Ög. 

 — var. connöphoruni Dahlst., mest av alla hithörande former avvikande gen. 

 mera grovt o. långt tand. bl.; stj. i synn. vid lederna rikt borsthår.; holk rik- 

 ligare hårig, men svagare stjärnhår.; närmar sig av alla hithör. former mest 

 H. oréades. 



Till denna art ansluta sig m. e. m. nära följande: H. Lindebérgii Nym. 

 Blad smalare o. längre än hos nr 21, undertill mer stjärnludna; holkar gråare 

 av rikligare stjärnludd o, med .smalare, spetsigare fjäll; ö. Sv., Sm. — Uppl.; 

 närstående former i Boh. — H. exténsum Liib. Stj. o. bl. rikligare korthår.; 

 holk stor, mörk, rikt körtelhår, o. näst. utan hår; Bl. — H. lythrödes Dahlst. 

 Mer avvikande gm hög stj., skarpt sågtand., ofta fläckiga bl. o. hopträngd 

 korgställning; holkar m. små, mörka, rikt körtelhår, o. m. e. m. rikt håriga 

 av korta, mörka hår; stift o. märken ofta ngt mörknande. Hall., Boh., Vg., Dis. 



22. H. oréades Fr. Stj. täml. hög, 3 — 5-blad., grenig; stjälkbl. m. e. m. 

 brett lans., de nedre skaft., de övre oskaft., smalare; rosettbl. vanl. flera, breda, 

 omvänt äggr. till ovala, näst. helbrädd. ell. glest fintand.; holk täml. stor, bred, 

 rikt hårig o. sparsamt körtelhår.; fj. från bred bas hastigt utdragna i en skarp 

 spets, i kanterna svagt stjärnhår. Berg nära ell. invid sjö- o. havsstrand. 6 — 7. 

 Uppl., Sdml. — Närst. men närmande sig en del föreg. former är: H. lätifrons 

 Om., skild gm färre stjälkbl., överallt svagare hårighet, mindre långspets, holkfj. 

 med rikligare körtelhårighet o. tätare stjärnludd i kanterna. Boh., Dis. 



23. H. norvégicum Fr. (coll.). Stj. hög, styv, mångbladig, upptill stund, 

 ända från mitten grenad; bl. m. e. m. lans., jämnt avtag, i storlek uppåt, de 

 flesta oskaft., de nedersta stund, kortskaft., glest skarptand., åtm. på mitt- 

 nerven stjärnhår.; de nedersta bl. oftast bortvissnade vid blomn.: korgställn. 

 nedåt obegränsad, kvastlik; fj. breda, kortspets. ell. trubbspets., klädda av korta 



