620 COMPOSIT.E. 



tand. bl.: flerbladigare stj. o, mörkare holkar med ofta mer utveckl. körtlar: 

 var. ccesiéllum Dahlst. — H. longimånum Norrl. (H. Iseticolor Almqu. var. 

 subprolixum Dahlst.). Skild från föreg. gm större holkar, mer utdragna o. 

 spetsigare fjäll med bredare bas, långgrenigare korgställning, vidare korgar 

 med längre kantblr, större o. bredare, mer läng- o. grovtand. bl., s. Ög., Sdml., 

 Uppl., Dir.— Ång., Jtl. — H. prseteneriförme Almqu. (H. adunans Norrl.). 

 Habituellt m. lik H. umbricola Stel., men skild gm mer glestand. bl. samt 

 holkens beklädnad av täml. rikliga, väl utveckl. körtl. o. mörka, korta, grövre 

 hår. Gstr., Dir. — Ång., Jtl. 



47. H. ornåtum Dahlst. Stj. grov, 2— 4-bladig; bl. täml. rikhäriga, 

 ellipt. till brett ell. smalt lans., tätt o. lint skarptand.; holk medelstor, mörk; 

 fj. klädda av rikliga körtlar o. en smalare till bredare, i synn. mot fjällens 

 spets utpräglad stjärnluddsraud; stift mörkt. 7, 8. Lundängar, skogsmark, 

 Sm., Ög., Vg., Vsm., Dir., Gstr., Hls., Hrj. 



48. H. eustictum Dahlst. Stj. högväxt, späd, 2— 4-bladig; rosettbl. få, 

 yttre små, ovalt avlånga, kort till bukttand., inre o. stjälkbl. smalt lans. till 

 näst. jämnbrett lans., glest korttand. till tätare, längre o. ojämnt tand.; fjäll 

 klädda av korta m. e. m. täta körtl. o. svagt utbildad, mot spetsarna bredare 

 o. tydligare stjärnluddsrand; stift mörkt. 7, 8. Ängsbackar, hedar o. d., Dis., 

 Vrml., Vsm.; Jtl. 



49. H. acidodöntum Dahlst. Stj. högväxt; bl. mörkgröna, oftast breda 

 o. stora; rosettbl. ellipt.— avlångt lans., trubbiga — kortspetsade, kort o. brett 

 skarptand., stjälbl. brett lans. — äggrunt lans., skarpspets , mera smalt o. långt 

 skarptand.; holk stor, lång, svartgrön till mörkgrön, brokig; fjäll breda, av- 

 smaln. i en ngt trubbad spets med en mot spetsarna tydligare markerad stjärn- 

 luddsrand; stift mörkt. 7, 8. Lundängar, skogsmark, Uppl., Vrml. — Ång., Hrj. 

 — Hit ansluter sig: H. ceramätum Stenstr., med ljusare, mer grovt o. ojämnt 

 tand. (till flik.) bl. o. glesare körtelhår på holken, samt stjärnluddet även spritt 

 över hela fjällets yta; holkar därför grågröna. Vsm., Vrml., Dir. 



50. H. subpellucidum Norrl. Stj. högväxt; bl. ljust gröna; yttre ro- 

 settbl. ovala— ovalt avlånga, inre avlånga— avlångt lans., trubbade — kortspetsade, 

 1 allm. glest o. kort tand. ; stjälkbl. m. e. m. lans., spets., glest o. ofta ngt 

 längre tand.; holk liten, smal, grönsvart, m. e. m. brokig; fjäll smala, näst. 

 jämnbreda, m. c. m. trubb.; stift mörkt. 7, 8. Lundäng., öppen skog o, d., i 

 fjällen ända upp i björkregionen, Hls., Dir, — Jtl., Vb. — Hit ansluter sig: 

 H. prsecipuiförme Dahlst. (H, subarctöum Norrl.), skild gm mörkare, bredare, 

 tätare tand. o. håriga bl., mörka, täml. breda holkar med bredare, trubbigare 

 fjäll, kortare o. grövre körtl. samt stjärnluddet tydligt samlat i fjällens kanter. 

 Mpd., Jtl.— LpL 



51. H. hepäticum Lbg. Stj. högväxt, 3— 6-bladig; rosettbl. få, ellipt. 

 — avlånga ell. lans., yttre trubbiga, inre kortspets.; stjälkbl. smala, m. c. m. 

 lans., spets., alla glest, i allm. kort tand., svagt håriga till näst. kala, på över- 

 sidan ofta fläckiga; holk liten, m. e. m. mörk; stift mörkt. 7, 8. Ängsbackar, 

 skog, Dir. 



52. H. anfräctum Fr. Stj. hög, 2— 3-bladig; rosettbl. få, smala, ellipt. 

 avi. till lans., trubb.; stjälkbl. smalt lans., alla m. c. m. tätt o. ojämnt tand. av 



