28 Ossinn Bergroth. Anlorkninoar om skärgiirdsvegetationon. 



om sommaren föra ut på bete t. o. m. på de minsta och steri- 

 laste klippholmar. 



På klobbariia möter man redan en annorhmda beskaffad 

 vegetation. De alha flesta af dem ha nämligen en del af bärg- 

 grunden beklädd med ett sammanhängande växttäcke. I detta 

 utgöres bottenskiktet af mossor, öfver bvilka ett mer eller mindre 

 tätt och intrassladt lager af ris höjer sig. Risskiktet bildas 

 förnämligast af ljung, kråkris och odon. Mosstäcket, som 

 stundom är nästan täckande, men i de flesta fall fläckvis af- 

 brutet, utgöres förnämligast af Spliapna jämie G tjmnocyhe 2JCih(strh\ 

 Dicrana ocli diverse Hypnaceer. Denna formation, synnerligen 

 karaktäristisk för den yttre skärgården, anträffas ytterst allmänt 

 och ofta i stor utsträckning inom området, egentligen dock en- 

 dast inom Brandö och en del af Iniö äfvensom Kumlinge skär- 

 gårdar. Den är icke inskränkt ensamt till klobbarna, ehuru den 

 där uppträder mest typisk, »renast» så att säga, utan anträffas 

 också på så godt som alla skär och bärgigare holmar, på de 

 sistnämda likväl i en lindrigt modifierad form. Vanligen beklä- 

 der den något konkava, i smått mycket ojämna partier af bärget, 

 men anträffas också på ett plant, afhälligt eller sluttande underlag; 

 då och då ser man den t. o. m. täcka biirgkullarnas afrundade 

 krön. På ståndortens olika plastik beror i h()g grad den olika 

 fuktighetsgraden här, där underlaget är fullkomligt ogenom- 

 trängligt för vatten. Fuktighetsgraden och med den bestånds- 

 delarna i vegetationen växla sålunda ej obetydligt, men öfver 

 hufvud taget är dock denna ståndort enformig och ytterst fattig 

 på arter. Örter och gräs saknas så godt som eller represen- 

 teras af enstaka — spridda exemplar. På de flesta ställen kan 

 man egentligen särskilja tvänne formationer, som fläckvis om- 

 vexla med hvarandra: i de fuktigare fördjupningarna äro Em 

 petrum. och Vaceinium idigmosum öfvervägande, medan moss- 

 täcket bildas förnämligast af Sphagna; på de torrare sluttnin- 

 garna åter dominerar ljungen jämte on matta af hufvudsakligen 

 Hypna och Dicrana. 



Utom de ofvannämda risen, af hvilka kråkriset och ljungen 

 som nämdt äro de ymnigaste och ofta förekomma blandade om 

 hvarandra ungefär i samma proportion, anträffas ännu vanligtvis 



