34 Ossian Bergroth, Anteckningar om skärgärdsvegetationen. 



desto yppigare blir vegetationen långs stränderna, och på många 

 stållen fröjdas blicken af landskapstaflor, de där värkligen äro 

 täcka, ehuru ganska olika vanliga skärgårdsvyer. Snarare kunde 

 man tro sig försatt till ett insjölandskap. Öfveralt mötes ögat af 

 lummiga stränder, där askens ännu under högsommaren ljusa 

 grönska behagligt sticker af mot alarnas och björkarnas mörkare 

 löfmassor; på andra ställen stupa brokiga klipphällar brant ned 

 i de slingrande sunden, och endast här och hvar reser sig ett 

 kalt, skoglöst skär ur böljorna. Dock saknar landskapet barr- 

 trädens mörka, kraftiga grönska och framstår därför fläkt. Denna 

 veka natur, denna evinnerliga grönska verka i längden tröttande 

 genom sin enformighet. Härtill bidrager också trädens på grund 

 af de ständiga afkvistningarna små dimensioner. 



Allmogen i trakten talar om tvänne slag af holmar: »bärg- 

 holmar» och »ängesholmar». Till det senare slaget föras öfver 

 hufvud alla de holmar, hvilka kunna lämna ett om än aldrig 

 så litet bidrag till den knappa höskörden. Bärgholmarna åter 

 äro dels skär, dels bilda de öfvergångar från skär till värkliga 

 holmar. I h varje fall karaktäriseras de af den of van skildrade 

 ris- och mossformationen, som betäcker deras bärggrund på vida 

 sträckor upptill. Endast vid stränderna eller i mer eller mindre 

 trånga sänkor och klyftor bära de löfträd. Af ängesholmarna 

 åter äro jämförelsevis fä (t. ex. Krokholm och Söderholm af 

 Brandö bys holmar) så jämna att de kunna hysa värkliga ängar, 

 ty de flesta af dem äro i hög grad bärgiga, och »ängarna» 

 inskränka sig till små, obetydliga lappar mellan bärgsknallarna. 

 Sådana holmar ha däremot alltid en riklig och ofta yppig 

 löfträdsvegetation vid stränderna äfvensom på sluttningarna 

 mot dälderna, där vackra och frodiga Uassellundar vanligtvis 

 uppträda. 



Mycket vanliga äro öfvergångar mellan bärg- och änges- 

 holmar, ja sådana torde nära nog flertalet af Brandö skär- 

 gårds holmar vara. Denna typ, som således är utmärkande 

 för trakten, kan i korthet karaktäriseras på följande sätt: Grun- 

 den består upptill alltid af bärg och betäckes här åter af ris- 

 och mossformationen nästan öfveralt, utom där vidlyftigare 

 sänkor eller dälder finnas; dessa intagas alltid af löf skogs- 



