38 Ossian Bergroth, Anteckningar om skärgiirdsvegetationen. 



ris- och mossformation. I själfva värket tränger fältbacks-vege- 

 tationen småningom alt mera uppåt, långsamt vinnande ny mark 

 för sig, i det att marken högre upp under årens lopp godes af 

 nedfallna och med vinden ditförda blad, kvistar, multnande 

 stjälkar m. m. Sålunda bildas undan för undan en mylla, som 

 är tillräcklig för äfven anspråksfullare arters behof. I samma 

 mån dessa i större mängd spira upp, dukar ljungen under. 

 Enskilda, härdigare fälbacksarter såsom t. ex. Oeranium san- 

 guineum, Vincetoxicum officinale, Spircea fHipendnla ser man t. o. 

 m. spira upp i rätt frodiga tufvor midt ibland ljungen ett längre 

 eller kortare stycke in på ris- och mossformationens område. 

 Ju lägre och mindre sluttande bärget i midten af holmen är, 

 desto hastigare går detta eröfringsarbete framåt. Ingenstädes var 

 jag dock i tillfälle att se det så tydligt och långt framskridet 

 som på Snäckö i Kumlinge. Där ha nämligen — såsom redan 

 ofvan omtalats — ekar öfvertagit rollen af den frodigare vege- 

 tationens pionierer och genom sin stora förmåga att bilda mylla 

 gjort, att en hel hop fältbacks- och äfven lundarter kunnat 

 innästla sig bland risen uppe på bärget. Där kommer därför 

 kanske i en icke altför aflägsen framtid en stor del af ris- och 

 mossformationens område att intagas af en vegetation, lika lum- 

 mig och frodig som den, hvilken nu bekläder dälderna och 

 strandsluttningarna. 



Den tredje af de ståndorter, som karaktärisera de holmar, 

 hvilka nu föreliggande skildring närmast afser, är som sagdt 

 löfskogskärren. Dessa intaga grundare sänkor i den bärgiga 

 grunden uppe på holmarna och äro aldrig af någon större 

 utsträckning. De äro bevuxna med ymnig Betida odorata och 

 Alnus glutinosa, hvilka vanligen stå tätt tillsammans. Sålunda 

 uppkomma stora tufvor. På dem ser man äfven sparsamt Juni- 

 perus, små rönnar och ett eller annat exemplar af Ehamnus 

 frangula. Här och där anträffas också snår af Scdices. De lägsta 

 och följaktligen våtaste partierna af sänkan intagas vanligen af 

 öppna ställen utan någon trädvegetation och bilda egentligen 

 en skild ståndort för sig; men dels äro de af så obetydlig 

 utsträckning, dels sammanhänga de så innerligt med de omgif- 

 vande trädbevuxna partierna, att jag anser mig kunna föra dem 



