4. Smaastenet Strand. Strandvolde 65 



Plante kunne dække en Plet der er 1,5—2 m. i Tværmaal. Mertensia 

 bliver ikke nær saa stor, men har en lignende Voksemaade; dog har 

 jeg set Planter med 1,3 m. i Tværmaal, Strand-Kamille afviger fra 

 Hovedformen netop bl. a. ved sine nedliggende Stængler. Det samme 

 gælder Silene maritima. Mælderne og Strandgaasefod forholde sig 

 forskelligt; man kan paa samme Strandvold træife oprette Eksem- 

 plarer og saadanne, som brede alle deres Grene, ogsaa Hovedskuddet, 

 hen over Stenene. Samme Voksemaade har Geranium Robertianum, 

 Hieracium umbellatum, naar den vokser her, Polygonum aviculare og 

 nærstaaende Arter, og selvfølgelig ogsaa de Arter, der anden Steds 

 ere Lianer, nemlig Solanum dulcamara, Convolvulus arvensis, Galium 

 aparine og Lycium vulgare, thi deres lange Stængler finde jo ikke 

 nogen Støtte her paa Strandvoldene. 



I Forbindelse hermed kan nævnes, at nogle Arter have udprægede 

 Grundbladrosetter, nemlig (foruden Græsserne) Sonchus arvensis, 

 Mertensia maritima, Glaucium luteum, Cochlearia- Arterne, Plantago 

 maritima og Statice; nogle af disse Arters Rosetblade ere næsten 

 vandret udbredte, undertiden endog trykkede ned til Bunden (Sonchus, 

 Glaucium, Mertensia). 



Naar Slaaen og andre Buske paa mange Strandvolde ligge espalier- 

 formet udstrakte over Strandstenene ligesom mange Urter, kan dette 

 ikke skyldes Vinden; jeg ser ingen Grund til, at denne i en særlig 

 Grad skulde knuge de i Billedets Forgrund (Fig. 30) synlige Slaaen- 

 buske frem for de andre, der staa i Baggrunden (vest for dem); jeg 

 maa tværtimod antage, at hine er mere i Læ end disse. Paa samme 

 Maade er der ingen Grund til at give Vinden Skyld for de i Fig. 17 

 synlige, nedliggende Buske, naar Vegetationen faa Skridt derfra er 

 saa høj og frodig som den er, og saa lidt bærer Mærke af Vindens 

 udtørrende Evne. 



Grunden til, at Planterne ligge ned, maa utvivlsomt søges i Jord- 

 bundens Varmeforhold ; Stenbund er en meget varm Bund, og maaske 

 er det Varmeudstraalingen fra Stenene, der bringer Grenene til at 

 lægge sig ned — et Sporgsmaal der maa besvares ad Forsøgets Vej 

 (jvfr. Warming, 1895, S. 22). Det bør bemærkes, at navnlig af 

 Atriplex- Arterne træffes høje og oprette Eksemplarer ikke langt fra 

 eller lige tæt ved nedliggende. Dette synes at tyde paa, at Kaarene 

 ikke have været ens for disse Planter i deres første Udviklingstid. 



Nogle Arter har jeg aldrig set nedliggende, f. Eks. Cakile, Crambe, 

 Eryngium og Glauciums Blomsterstængler, og disse Planter høre 

 endog til de større eller største. 



Suk kulens. Et paafaldende Træk i Strandplanternes Udseende 

 er deres Kødrigdom. Ikke blot de egentlige Strandplanter (af To- 



Warming, Strandvegetation '-• 



