S6 



Sandstrandens Plantevækst 



randene tilbageruUede), saa at den hvidfiltede Underside vender udad (se 

 Fig. 18). De pleje at staa adskilte fra Blomsterstandene. 



Skuddene have en underjordisk tyk Udløberdei, som er langleddet (Led- 

 dene 12 — i25 cm Ig.) og bærer Lavblade. Den kan grene sig. Rødderne 

 bryde frem navnlig ved Bladfæstene (Fig. 44). Blomsterstanden er endestillet ; 

 den kan fra Ombøjningsstedet i Jorden af og op til Spidsen være ^/2 m lang. 

 Nærmere hos J. Erikson (1S96). 



Lathyrus maritimus. Fra de under Jorden værende Stængeldele ud- 

 springe Udløbere, der ere lange, langleddede (jeg har maalt nogle, der vare 



næsten 1 m lange og havde 

 10—12 cm lange Led), 

 grenede, og hvis Spidser 

 ere krogformet ombøjede. 

 De vokse til sidst op over 

 Sandet uden Ledforkort- 

 ning og udvikle sig til de 

 blaagrønne Lysskud (Fig. 

 19, S. 40) med de præg- 

 tige, purpurrøde Blomster. 

 Ved hvert Bladfæste er der 

 1—3, ofte tæt med Sand 

 dækkede Rødder. Den er 

 ikke ualmindelig paa Sand- 

 strand, men navnlig i Klit- 

 ter. (Nærmere hos Ir- 

 niiscJi, B.Ztg. 1859, S. 63; 

 Warining 1891, S. 164. 

 Spiringen omtales af ./. 

 Erikson, 1896, S. 22). . 

 Samme Voksemaade har 

 Vicia Cracca , der ofte 

 en smalbladet, haaret Form, hvis 



Fig. 46 Lathyrus maritimus (Hjerting, 26. Juli). A, Enden af en 

 Udløber, der ved T — r (Jordoverfladen) er kommen op til Lyset; 

 de yngste Dele ere glatte, de ældre rynkede. Ved Overgangen 

 til Lyset bliver Stængelen tyndere og kantet. B, Gren paa en 

 Udløber, der i et Bladhjørne bærer to Skud, af hvilke det yngste, «, 

 staar helt uden for Bladakselen. C, Enden af en Udløber, under 

 Jorden. (E. W.). 



kan findes paa Sandstrand og i Klitter i 



Smaablade oftest ere stærkt rendeformet sammenlagte. 



Nærmest hertil slutter sig Convolvuhis soldanella, der er fundet ved Jyl- 

 lands Vestkyst {Warming 1904, S. 179). Den vokser især i løst og tørt 

 Sand, og dens underjordiske, 3—4 mm tykke Udløbere ligge ret dybt i 

 Sandet; deres Spidser ere ogsaa krogformet ombøjede {Warming, 1897, Fig. 4. 

 Se ogsaa Buchenau, 1889, S. 260). 



Asparagus officinalis vokser især paa noget lerede Strandbredder ; den 

 har en kraftig, vandret, men meget kortleddet Rodstok, og skønt mange 

 Skudgenerationer, der sammenkædes sympodialt, udvikles hvert Aar, er 

 Vandringsevnen dog kun ringe ; Arten staar paa Overgang til Tueplanterne, 

 og bør maaske rettes sluttes til disse, da Foryngelsesknopperne fra først af 

 ere temmehg oprette (Fig. 16 hos Warming, 1884, S. 71). (Yderligere hos 

 Raunkiær DBN. S. 218, Fig. 100). 



Nær til denne Livsform (Vandre-Jordplanter) slutte sig biologisk de Urter, 

 for hvilke Knopdannelse paa Rødderne er af stor Betydning. Disse ere her 

 Sonchus arvensis, der ved Strandbredder optræder med noget afvigende Form, 

 og Cirsium arvense. De have ikke særligt hjemme ved Stranden. 



Krybstauder kunne næppe føle sig hjemme paa meget exponerede 



