96 5. Sandstrandens Plantevækst 



Vindfurerne løbe paa tværs af Vindretningen, og de kunne træffes 

 saa vel paa ganske vandrette Flader som paa ret stejle Hælder, 

 f. Eks. paa Klitsider, løbende i Klittens Faldretning. De ere oftest 

 omtr. 5—7 cm brede og skilte med Ribber af lignende eller mindre 

 Bredde og Højde. Ribberne ere fladere paa Luvsiden (18 — 20 ^ Hæld- 

 ning har jeg maalt), stejlere paa Læsiden. I Furerne ses det groveste 

 og tungeste Sand og f. Eks. ogsaa smaa Stykker af Bløddyrskaller, 

 men man kan ogsaa finde groft Sand paa Luvsiderne lige op til 

 Kammene af Ribberne. Mange Steder ved Jyllands Vestkyst, især 

 i de nordligste Egne, er Strand- og Klitsandet rigt paa sort Magnet- 

 jernsand og Titanjernsand. Dette er tungere end Kvartssandet og 

 samler sig derfor i Furerne og op ad Ribbernes Luvsider ^. 



Nøjagtig de samme Furer og Ribber træffes paa Havbunden og 

 paa de tørlagte Vader, hvad senere vil blive omtalt. De fremkomme 

 i begge Tilfælde ved Vindens Virkning paa Bunden, i det første di- 

 rekte, i det andet indirekte gennem Bølgebevægelsen i Vandet. 



Vinden sætter ogsaa paa andre Maader Mærker paa Strandsandet 

 navnlig ved Dannelsen af Sandtunger og Sandtuer, hvad senere vil 

 blive omtalt. Her skal endnu blot et Fænomen nævnes, som jeg 

 undertiden har set ved Kysterne af Vesterhavet og Skagerak, og 

 som bestaar deri, at Stranden er dækket med lave (V2— 3 cm høje) 

 Forhøjninger, som ere langstrakte i en og samme Retning (Vindens) 

 og ere højest og stejlest ved den ene Ende, jævnt skraanende til den 

 modsatte (Fig. 49). Paa den stejle Ende, hvilken jeg betragter som 

 Luvenden, der i Regelen er den højeste Del af den hele lille Sandtue, 

 ligger en lille Sten eller Bløddyrskal. Jeg antager, at ved dette 

 Legeme er Fugtigheden i Sandet under det blevet bevaret saa meget, 



tiber die Sandflåche hinstreichende Luftstrom findet an dem Sande Widerstand 

 und Reibung". „Unter den Stellen der aufsteigenden Wirbel wird also die Bewe- 

 gung NuU und der von dem Luftstrom fortbewegte Sand niederfallen". „Eine den 

 „Veråstelungen" der Kråuselmarken gleiche Form haben auch nach L.Matthiessen 

 die Klangfiguren, wo sich nach ihm auch nicht die Rippen gabelformig spalten, 

 sondern die leeren Zwischenråume". 



^ Mine Iagttagelser ere her i Overensstemmelse med Forchhammers (1. c). Han 

 fremhæver, at det hele Furingsfænomen træder saa særdeles tydeligt frem ved 

 denne Modsætning mellem de hvide Ribber og de sorte Furer. Sokolow siger S. 18, 

 at naar Sandkornene ere forskellige i Størrelse, blive de store rullede over Kam- 

 men og ligge paa Læsiden, indtil de finere ere rullede over dem, saa at de igen 

 er paa Luvsiden. Paa Raabjerg Mile har jeg set, at i Fodtrin danner der sig 

 snart sorte Rande paa Luvsiden, eller denne bliver endog helt graa, medens Læ- 

 siderne ere hvide. Stikker man en Spade ned i Sandet med Bladet lodret paa 

 Vindretningen, ophobes der kun hvidt Sand bag ved den (d. e. i Læ); det letteste 

 blæses altsaa herom. 



