106 7. Vesterhavskystens Natur og Historie 



navnlig ved sin ejendommelige Artsblanding', at den dog nok kan be- 

 tragtes i det mindste som en egen Association af de saltyndende 

 Blomsterplanters Formation. 



KAP. 7. VESTERHAVSKYSTENS NATUR OG HISTORIE 



Halvøens Længdebælter. Ejendommelige topografiske Forhold ved Vesterhavs- 

 kysten. Sandvader og Slikvader. Højsande. Kystlandets Historie. 



En Rejse tværs gennem den jydske Halvøs sydlige Dele er meget 

 lærerig m. H. t. de bekendte fire Længdebælter, i hvilke Landet er 

 delt i plantegeogiafisk Henseende. Gaar man f. Eks. fra Kiel eller 

 Kolding lige vest paa, gør man først Bekendtskab med Østkystens 

 dalrige og bakkede Morænelandskab (se Ussing, 1903) med den lerede, 

 muldrige Jordbund og frodige Natur; det er Skovbæltet. Mod Vest 

 bliver Landet derpaa fladere og Jorden magrere; sagte skraaner Over- 

 fladen mod Vest, og vi komme ind paa de mellem de gamle Moræne- 

 Bakkeøer udskyllede, næringsfattige Sandmasser, Hedesletterne, Lyng- 

 hedens og Hede mosernes Land. Endnu længere mod Vest træfie 

 vi en anden Natur; de sandede Veje, den magre Jord med dens Sand 

 og graagrønne, tarvelige Plantevækst og de slet voksende Træer hører 

 brat op; hvis det var fra Kiel, at vi vare gaaede lige mod Vest og 

 vare naaede til Heide i Ditmarsken, saa vilde vi imod Vest se ud 

 over en uendelig, af Grøfter gennemskaaren Flade, og paa det grønne, 

 frugtbare Land vilde vi se Ditmarskens store Gaarde og høje Lader 

 ligge omgivne af frodige Kornmarker, af Træplantninger og høje 

 Kornhæs (Fig. 55). Saa brat er Overgangen fra den sandede og gru- 

 sede, bølgede eller bakkede Morænebund med Lyng, Gyvel, Sand- 

 skæg osv. til Marskens stive Ler og vandrette Flader med en helt 

 forskellig Plantevækst, at Grænsen kan stikkes ud med Stokke. 



Lidt andet er Billedet, naar man længere nord paa i Sønderjyl- 

 land eller i Ribeegnen er naaet ud til Marskens Grænse; ogsaa her 

 ser man vel ud over vide, grønne, vandrette Flader, men Kornagre 

 og Menneskeboliger ser man ikke, — de findes alle paa det højere, 

 magrere Land, og ved store, vandfyldte Grøfter er Landet inddelt i 

 »Fenner«, hvor Kvæghjorder græsse, eller hvor i Høslettens Tid 

 Masser af Ho indbjerges og forsendes viden om (Fig. 56, 57, 58). Og- 

 saa her kan Grænsen mellem Marsk og Gest (d. e. det gamle af Is- 

 tiden dannede Land; udtales Geest) være overordentlig skarp, saa at 

 man f. Eks. kan køre paa en Vej, paa hvis ene Side man umiddelbart 

 har et sandet Bakkedrag af Istidsdannelser, medens man til den anden 



