7. Vesterhavskystens Natur og Historie 107 



kun ved en dyb Grøft er skilt fra Marskens flade, frugtbare Græs- 

 gange. 



Det fjerde og ligesom Marsken meget smalle Bælte er Klitlandet. 

 I Nørrejylland er der meget lidt Marsk, og Hede- og Klitlandet flyde 

 i hinanden. 



Marsken. I Marsken er der ingen Dale og ingen Høje, ingen 

 Kilder tage her deres Udspring, ingen Sten findes, hverken store 



Fig. 55. Marsken ved Biisum (Ditmarsken) set fra selve Havdiget (Havet umiddelbart bag Beskueren). 



I Forgrunden den dybe Kanal, som ligger inden for Diget og fremkom derved, at Jorden til Diget 



toges herfra. Man ser Kornmarker, store Lader osv. (Fot. 1902 af Eug. W.). 



eller smaa, intet Krat og ingen Skov. Marskens Jordbund er en 

 graa, stiv Ler (»Klæg«), som i tørt Vejr næsten bliver stenhaard og 

 revner, men i vaadt Vejr danner et Lerælte, der gør Færdselen 

 vanskelig, og i hvilket Ploven sliber glatte, glinsende Flader. 



Fra gammel Tid betegner Bonden den omtalte Modsætning mellem 

 de to Slags Jord med Navnene Gest og Marsk. Gesten er det 

 højere beliggende, geologisk gamle Land, dels Istidens Aflejringer 

 (Diluviet), dels, sjældnere, som paa Sild, tertiære Sand- og Lermasser. 

 For største Delen er Gesten et lidet frugtbart Land. Marsken ei" 

 det geologisk unge Land, hvis Overflade, set i det Store, er vandret, 

 fordi Vandet har medvirket ved dets Tilbliven ; den ligger derfor og- 

 saa lavere end Gesten, der, set fra Marsken, ofte fortoner sig som 

 lave Højder i Synskredsen; saa lavt ligger Marsken, at den i Al- 

 mindelig ved Diger maa værnes mod Havets Oversvømmelser^ 



^ Hvad de to Navne angaar, skal ^Gest" være frisisk og plattysk og betyde 

 „lioog gelegen zandgrond" ; man har forklaret Ordet ud fra Angelsachsisk „gæsne% 

 , manglende"; det skulde da betyde „det ufrugtbare", men Etymologien er saare 



