7. Vesterhavskystens Natur og Historie 



lU 



nelse. Men hertil slutte sig endnu to Slags Dannelser, som i Plante- 

 og Dyreliv ere meget forskellige fra de nævnte, og som ere eller i 

 alt Fald kunne være Udviklingstrin til Marsk og Klit, nemlig Va- 

 derne og Saudene. 



Vaderne (Æstuaria)^. Fastlandets vestlige Flader fortsætte sig 



Fig. 59. Bugten øst for Nordby (Udsigt mod Øst). I Ebbetiden. Vaden er synlig. Fotograferet 

 6 Timer før Fig. 60. (Eug. W.). 



med ganske umærkeligt Fald mod Vest ud i »Vadehavet«, det lav- 

 vandede Hav mellem Fastlandet og Øerne, og videre vest ud. Dette 

 Hav er saa grundt, saa fuldt af Sandbanker, og Land og Hav gaa 

 saa umærkeligt over i hinanden, at det kan være vanskeligt at pege paa 



Fig. 60. Samme Bugt som Fig. 59, ved Flodtid. Vadens Plads antydes af blankere Vand. (Eug. W.). 



Grænsen mellem dem. Denne Vanskelighed forøges ved en anden 

 Ejendommelighed, som vi ikke kende ved vore østlige Kyster, nemlig 

 det stærke Tidevande; enhver, der har besøgt Vesterhavet ved 

 Sønderjyllands Kyst, vil have set, hvorledes f. Eks. Skibe og Baade 

 i Ebbetiden ligge paa tør Bund, væltede om paa Siden. Forskellen 

 mellem højeste Flod og laveste Ebbe ved Middelvande ved Vesterhavet er 

 i Fod: ved Skagen 1,0, Thorsminde 2,5; Nymindegab 3,o ; Blaavandshuk 

 5,0; Nordby 4,7; Amrum8,6; Helgoland 8,9; Kuxhaven9,9; Borkum8,6; 



^ Æstuarium er Navn for de Strækninger, der periodisk overskylles og lægges 

 tørre ved Tidevandets Bevægelser. 



