7. Vesterhavskystens Natur og Historie 121 



næppe til samme Horisont ; men at de yngste af dem ere postglaciale, 

 maa anses for sikkert. Der findes i dem, som anført, Asp, Birk, Fyr og 

 Eg, og de maa stamme navnlig fra »Danmarks Fastlandstid« (Ancylus- 

 tiden) og naa ind i Stenaldersænkningen. For Tidsbestemmelsen er det 

 bl. a. af Vigtighed, at man ved Havnearbejder ved Husum fandt en 

 undersøisk Mose og under denne en Birkeskov, der stod paa Diluvial- 

 sand, og i den laa en »Gravhøj« med en Flintkniv m. m. ; dog er 

 denne »Gravhøj« s Natur ikke helt klar; Sarauiv mener, at her fore- 

 ligger en sænket Stenalders-Boplads med senere Indblandinger (Glas); 

 jvfr. Hartz 1903, S. 24. I Følge alle disse Vidnesbyrd maa vi slutte, 

 at Marsken er en geologisk set meget ung Dannelse, at den navnlig 

 først er begyndt at dannes i Egetidens Sænkningsperiode (Stenalder- 

 havets Tid, Tapestiden, Littorinatiden). I og for sig er Sænkningen 

 af Landet jo ikke stor, den er endog ret lille, men den bliver saa 

 paafaldende, og Marsken kom til at dannes over saa store Arealer 

 derved, at Land og Havbund ere saa flade og med saa jævnt et Fald 

 glide over i hinanden. 



Den engelske Kanals Dannelse bliver af nogle sat i Forbindelse 

 med den samme Sænkning og tillige med Ødelæggelsen af Jyllands 

 Kyst. Sikkert er, at Tidevandsforholdene maa være helt andre nu 

 end fordum (jvfr. Forchhammer, 1848, S. 88 if.). For Kanalens Gennem- 

 brud kom Flodbølgen kun ind fra Vesterhavets nordvestlige Side, og 

 maa have været svagest dybest inde i det sydøstlige Hjørne, hvor 

 Elbens og andre store Floders Vand løber ud og medfører mange 

 Dyndpartikler; efter Gennembruddet maa den ogsaa være kommen ind 

 gennem Kanalen, og være bleven meget stærkere; Strømforholdene 

 maa være blevne helt ændrede. (Om Ehinens Udløb se Forch- 

 hammer 1S4:6, 8. S9). 



At Forholdene maa være helt anderledes nu, end i Marskdannel- 

 sens ældste Tid, synes at fremgaa med Sikkerhed af følgende. Marsk 

 kan kun dannes i roligt Vand, hvad allerede Forchhammer frem- 

 hævede 1841; den opstaar ikke ud til et stormfuldt, stærkt bevæget 

 Hav, men kun hvor der er Læ ved Øer, Sandbanker o. a. Der maa 

 i Marskdannelsens ældste Tid have været en Barriere i Vest, en 

 Ørække, som værnede mod Havets Voldsomhed og skaffede saa megen 

 Ro, at Slikpartiklerne (der maaske for en stor Del stamme fra Nord- 

 vesttysklands Floder) kunde bundfældes, men som tillige tillod Hav- 

 vandet fri Passage ind til Indhavet Denne Barriere er nu for- 

 svunden; maaske er Helgoland, som Meyn tænker, en Rest af den; 

 den var maaske for en stor Del dannet af tertiære Bjærgarter. De 

 rene Marskøer, saasom Nordstrand, Pellworm og Halligerne, maa nød- 

 vendigvis være dannede i et nogenlunde beskyttet Hav; som For- 



