7. Vesterliavskystens Natur og Historie 123 



vets Plankton yde; dette sidste vel især der, hvor fersk og salt Vand 

 mødes, og de skiftende Kaar virke dræbende paa Organismerne. 



Saaledes er der usvigelige Vidnesbyrd om Kystlandets umaadelige 

 Forandringer i Løbet af den nuværende Jordperiode, den postglaciale 

 Tid; Havet gav og Havet tog, og den Dag i Dag fortsættes denne 

 Kamp mellem Havet og Landet, i hvilken nu Menneskene efter ringe 

 Evne søge at gribe ind. Den har haft og har endnu sin enorme Be- 

 tydning for Kystens og Landets Formere og den har haft og har en 

 ikke ringere Betydning for hele Planteverdenens Art og Udbredning. 



Aarsagerne til Landødelæggelsen ere altsaa af tredobbelt 

 Art: 1) den almindelige Sænkning af Landet, som skyldes Bevægelser 

 i Jordskorpen, og som har fundet Sted eller maaske endnu finder 

 Sted syd for den af Forchhammer paaviste Linie fra Nissum Fjord 

 til Falster; 2) en Sænkning af den dannede Marsk derved, at den 

 presser Underlaget sammen; 3) Stormfloder ved særlige Kombinationer 

 af Vindforholdene og Tidevandet. Ved stærke Storme kan Havvandet 

 som bekendt forskydes i Vindens Retning og presses op mod Kysterne 

 til overordentlig Højde. Den værste Vind i hele den østlige og syd- 

 østlige Del af Vesterhavet er NV.-Vind, i alt Fald for Plantevæksten. 



KAP. 8. SANDVADERNE 



Sandvadernes Beliggenhed. Bølgeslagsfurer. Planteliv. Dyrelivet. Sandorme-Vader. 

 Slikkrebs (Corophier). Disse Dyrs geologiske Betydning. 



Vi betragte først Sandvaderne og hvad der slutter sig til dem 

 eller ved vore østlige Kyster svarer til dem. 



De allerfleste og største af Vesterhavskystens Vader ere utvivl- 



^ Om Kystens Forandring ved Agger se Henvisningerne S. 118, ved Ringkøbing- 

 fjord Rambusch. De Mundinger („Minder"), ved hvilke Nissum- og Ringkøbing- 

 Fjorde staa i Forbindelse med Havet, ere som bekendt i Aarenes Løb stadig flyt- 

 tede sydefter, og paa samme Maade trække flere Aamundinger sig mod bestemte 

 Sider. Allerede for lang Tid siden har man været klar over, at dette staar i Foi'- 

 bindelse med Tidevandet. Ved Ringkøbing Fjord ere Forholdene efter Rainhusch 

 følgende: Floden kommer ved Nymindegab fra Nord, Ebben fra Syd; Floden med- 

 fører en Materialvandring fra Nord; der aflejres da Sand og Grus ved den nordlige 

 Side af Udløbet, og det fra Fjorden udstrømmende Vand tvinges derfor desto mere 

 mod Syd, saa at det skærer bort paa Sydsiden; Mundingen vandrer da stadig Kdt 

 mod Syd og har gjort dette i Aarhundreder, som Rambusch har oplyst. Paa Nord- 

 siden vokser altsaa Landet stadig lidt mod Syd, Holmsland forlænger sig; vi har 

 her ogsaa en Slags Øredannelse som de ovenfor omtalte. Se ogsaa Forchhammer 

 (1846, S, 87) om Rhinens og andre Floders og Mundingers Forskydning. Ussing 

 1904, S. .393. 



