8. Sandvaderne 



127 



ir man det brunlige Sand op i Ebbetiden og- rører det ud i et 

 Glas Vand, vil man vist altid kunne linde bl. a. talrige mikrosko- 

 pisk smaa Krebsdyrformer og Infusorier tumlende sig i dette. Det 

 er dog utvivlsomt Regelen, at Vaderne ere rige ogsaa paa større Dyr, 

 navnlig paa Sandorme (Arenicola marina), og paa en lidt forskellig 

 Bund optræder ogsaa i Millionvis Slikkrebsen (Corpphiurn grossipes). 



Fig 67. Bunden af en Sandormevade ved Fanøs Vestside, set ovenfra. Sandormeskuddene bleve til 

 Dels dannede, medens Fotografiet optoges. (Fot. af Eug. W., 1899). 



Paa Vaderne holder Sandormen sig til det dybere Vand, hvis Bund 

 kun en kortere Tid af Døgnet er blottet. Slikkrebsen til det lavere 

 Vand nær Landet. Man kan derefter skelne mellem to Bælter: Sand- 

 ormevaderne yderst og paa de mere urolige Steder, Slikkrebsen i et 

 inderste Bælte og paa mere beskyttede, rolige Steder. Fordelingen af 

 de to Slags Vader ved Nordenden af Fanø ses af Kortet S. 114. 



S andorme vaderne. Ved mangfoldige af vore Kyster, hvor 

 Bunden er sandet, ser man paa denne de lavt kegleformede Hobe af 

 Sandormens uregelmæssig i Bugter sammenskudte og sammenslyngede, 

 ormeformede Ekskrementer (Fig. 67). Hvor Bølgeslaget naar ned til 

 dem, ere de mere eller mindre udviskede og udjævnede, og mange 

 Steder ses de kun som hvide Sandpletter, der næsten ikke rage op 

 over Havbunden, og Sandormetragtene ere smaa og uregelmæssige. 

 Ofte findes de paa Steder, hvor der vokser Bændeltang, Ruppia, Vand- 



