9. Sandalgerne 149 



8 — 10 mm; derunder et 1-^/2 — 2 cm tykt, kulsort Lag, og under dette 

 2 — 3 cm sortegraat Sand, der nedad tabte sig i almindeligt Sand. 



Det sorte Lag kan ogsaa findes meget dybere end anført og optræde i 

 Skifter; et Sted paa Søren Jessens Sande fandtes under Algelaget først 6 cm 

 Sand, som var noget rødbrunt og tildels havde rødbrune Lag, og først under 

 dette kom et kulsort Lag paa 2 cm; under dette fulgte et brunligt Sandlag, 

 2 cm tykt, og derefter begyndte det sorte Sand igen .og gik over i bleg- 

 graat Sand. Paa saadanne Steder har formodentlig Vinden eller Havet først 

 for kort Tid siden ført den overliggende Sandmasse hen over det sorte. 



Paa Rømø fandt jeg et Sted under Sandalgelaget først 2 cm brunligt 

 Sand, som allernederst var stærkt rødbrunt; derunder et Lag sort Sand, 

 I — 1^/2 cm tykt, af hvilket de øverste 2 mm var ganske dybt blaasorte ; 

 det gik gennem graat Sand nogenlunde jævnt over i Sand med almindelig 

 Farve. Den største Dybde, i hvilken jeg har fundet sort Sand, er omtrent 



At det ogsaa forekommer pletvis, viser følgende. Længst mod Vest paa 

 Rømø, f. Eks. hvor faste Bølgeslagsribber fandtes paa Overfladen, fandtes 

 sort Sand i 6 — 10 cm's Dybde paa nogle Steder, men andre Steder tæt 

 derved var der slet intet Spor af det. Samme Lag kan have meget for- 

 skellig Tykkelse. 



Opadtil er det sorte Lag ofte begrænset af et stærkt rødbrunt Lag (Jern- 

 tveilteV), og et lignende kan, men sjældent, findes lige under det. 



Ogsaa paa Vaderne, saavel som i de saltyndende Blomsterplanters 

 Bælte, træffes det sorte Sand, og det er f. Fks. meget almindeligt at 

 se Sandormeskuddene sortfarvede, aabenbart af svovljernholdigt Sand. 

 Ved mange af vore Kyster har jeg set »sort Sand«. 



Dyreverdenen paa Højsandene. 



Dyrelivet i det Strandbælte, som her er Tale om, synes ved en 

 første Betragtning at være fattigt, — hvor fattigt, er umuligt at sige, 

 saa længe ingen Sammenstillinger ere gjorte. Ovenfor omtaltes de 

 springende Krebsdyr o. a. Dyr, som leve paa Sandstrand. Men Sand- 

 algevegetationen paa de store Vesterhavsflader har aabenbart fremkaldt 

 et ejendommeligt Dyreliv, som, saa vidt jeg ved, C. Baunhiær er den 

 første, der har faaet Øje paa. 



Raunkiær har 1897 iagttaget, at der er visse Dyr, som leve 

 af Algerne, og at disse Dyr atter have hidført andre, nemlig rov- 

 ædende Dyr. Senere har Th. Mortensen omtalt Forekomsten af smaa 

 Insekter paa de store Sandflader ved Nymindegab, som ligge terre, 

 og for Entomologerne har Forekomsten af »tunnelgravende Biller« 

 ved Sandkysterne længe været kendt, selv om deres Livshistorie og 

 det hele Samfunds Historie ikke har været udredet. Nu har C. We- 

 senberg-Lund givet værdifulde Bidrag hertil (1904). 



Det mest synlige, i alt Fald lettest iøjnefaldende Tegn paa dette Dyre- 

 liv er en Uendelighed af meget smaa Sandhobe, indtil en Centimeter 



