10. Kveller- Vegetationen 159 



Sandet sammen. Ved Vesterhavet optræder den altsaa for det første 

 paa Højsandene, baade paa de lavere Steder, der daglig sættes under 

 Vand, og paa de højere liggende, der kun sættes under Vand ved 

 andet Højvande end den daglige Flod. Den kan optræde paa ægte 

 Sandalgebund med Blaagrønalger som Undervegetation (f Eks. paa 

 Fig. 77 og 80) og med det omtalte Insektsamfund mellem sig. og paa 

 en Bund, hvor den maa brede sine hvide Rødder i »Sort Sand«^; 

 men den kan ogsaa vokse i saa løst og højt, tørt Sand, at Algerne 

 ikke kunne trives der. Corophier kunne ogsaa findes paa dens Vokse- 

 pladser, men i ringe Mængde. 



Kveller vokser, som senere skal blive omtalt, ogsaa paa ren Dynd- 

 bund, og ligner deri flere andre Sandplanter. Regelen er vel, at den 

 foretrækker en Bund, der er lidt lerblandet eller slikblandet, for en 

 ren Sandbund. Reinke tilskriver dens Forekomst paa Juvre Sande, 

 at der er Lerbestanddele i Sandet (1903 B. S. 37); jeg er mere tilbøjelig 

 til at tro, at det er Sandalgerne, der have givet Sandtiaden et Præg 

 af at være lerholdig og have beredt Bunden for Kvelleren. Den trives 

 utvivlsomt bedst, hvor Bunden er leret eller endog dyndet, og paa 

 Slikmarsk spiller den en større Rolle end paa Sandmarsk. Ved Øre- 

 sunds Kyst findes den vist kun paa Lerbund eller lerblandet Sand. 



Kveller kan som alle andre Genstande, der findes paa de store 

 Sandflader, opfange Flyvesandet, der fra Havet farer hen over dem. 

 Men til nogen Klitdannelse vil den sædvanlig næppe gøre Begyndelsen, 

 baade fordi selv de største Eksemplarer ere ret smaa, og fordi den 

 er enaarig. For Landdannelsen synes den ikke at spille nogen be- 

 tydelig Rolle paa Sandfladerne. 



KAP. 11. SANDMARSK 



Strandenges Dannelse. Sandmarskens Dannelse ved sandfangende Græsser; 

 Strand-Kvik; Andel; Kryb-Hvene. Eksempler paa Sandmarsk. 



Rundt om ved vore Kyster findes der Græsmarker, som i H. t. 

 deres Plantevækst ere prægede af Havets Nærhed, og som i al Al- 

 mindelighed benævnes Strandenge eller Sylt enge (»sylt« = salt). 

 Der er imidlertid en ikke ringe Forskel mellem dem baade i H. t. 



1 Grove skriver (1. c, S. 161): „Dette er et nyt Stadium af Tilslikningen, som især 

 er mærkeligt ved den stærke Udvikling af Svovlbrinte eller Fosforbrinte og sam- 

 tidig dermed Ansamling af Jærntveilte langs Rødderne af Kvellerne. Har et saa- 

 dant Vad i nogle Dage staaet tørt paa Grund af Østenvind, saa er ogsaa hele Over- 

 fladen overtrukket med Jærnilte og Vandet i Hullerne tilsyneladende mere eller 

 mindre mættet med Jærnsalte. Der udvikles megen Svovlbrinte." 



