166 11- Sandmarsk 



tiden finder det voksende paa lave Strandvolde, som det vel ogsaa 

 hjælper med til at højne, medens der nærmere Land er en, maaske 

 vandfyldt Lavning med anden Vegetation. Saaledes f. Eks. ved Mane 

 og paa »Skælbanken« ved Fanøs Nordende. Paa sidste Sted dannede 

 det store, grønne, lave Græspletter, i hvilke bl. a. Mængder af Strand- 

 Malurt blandede sig ind. I Maj Maaned saa jeg Planterne paa disse 

 Pletter for en stor Del tilsandede, saa at mange Steder netop kun 

 de krummede Bladspidser ragede op; nede i Sandet vare Skuddene 

 gullige, med røde Bladskeder. 



Andelgræsset er, ligesom Strandkvik, en Saltbundsplante, der 

 næppe findes uden i Strandens alleryderste Bælte, hvor det salte Vand 

 kan naaes af dens Podder. eller hvor den af og til overskylles af 

 salt Vand. Den er som flere andre Saltbundsplanter stærkt blaalig 

 grøn. At dens Blade ere smalle og rendeformede ses af Tværsnittet 

 Fig. 85, B. De kunne aabne og lukke sig lidt efter Kaarene. 



Bladene have Spalteaabninger paa begge Sider. De omtales og afbildes 

 af Tschirch (Pringsh. Jabrb. 13, Tav. 17), Samsøe Lund (1882,8.83), samt 

 Rannkiær (DBN., S.570.). 



Det 3die Græs, der her maa nævnes som sandfangende, er Kryb- 

 Hvene (Agrostis alba L. /. stolonifera), ofte kaldet Fioringræs. 

 Den ligner Andel i Voksemaade, idet den lægger sine lange, tynde 

 Skud oven paa det vaade Sand, men den kan ogsaa danne under- 

 jordiske Udløbere (se Bannhiær'D'S^). Den er let at kende fra An- 

 delen ved sine oftest langt længere Udløbere (indtil 2V2 m efter Raun- 

 kiær) og de langt friskere grønne Skud med bredere og fladere Blade. 

 Fig. 89 viser Hvenens Voksemaade (en Plante med kun faa Skud); 

 de lange Udløbere udgaa fra et Centrum og ligge ud til alle Sider; 

 da de længe ligge ganske løst paa Jorden, og ere saa lange og tynde, 

 vil Vind og Vandbevægelse, naai* Vandet gaar hen over Bunden, ofte 

 føre dem over til een Side (hvad Billedet viser), saa at den hele Vege- 

 tation kommer til at se ud, som om den var kæmmet. Jeg har set 

 dette smukt ved Skagen og ved Tværsted Aas Munding, fra hvilket 

 Sted dette Fænomen ogsaa omtales af J. Hartz (BT., 24). Mentz 

 nævner det samme fra Ringkøbing Fjord, og at det ogsaa findes under 

 lidt andre Forhold, vise C. Schroters Ord om den flydende Forms 

 Forekomst ved Bodensøen^ Udløberne rodfæstes, og Sideskud ud- 

 vikles fra deres Bladlij ørner og grundlægge nye Planter ganske som 

 hos Andel, hvad allerede E. Viborg omtaler 1788. Idet der fra Løv- 

 bladakslerne udgaa oprette Sideskud eller nye Udløbere og alle disse 



^ „Dabei sind sie [o: de lange Udløbere] alle nach derselben Seite gericlitet, 

 und zwar stets landeinwarts; der ganze Rasen sieht aus, wie landeinwårts ge- 

 kåmmt" (1902,8.49). 



