11. Sandmarsk 171 



vel i Regelen noget forskellige fra de nævnte baade i H. t. Flora og 

 til Udviklingshistorie; men at denne undertiden kan være den samme, 

 ser man f. Eks. ved Skagen. Fig. 92 viser en Lavning (Dobbe) mellem 

 to Klitkæder; den til højre er den nordligste, og den ender blindt paa 

 Stranden (i Baggrunden til venstre nærme de to Kæder sig hinanden 

 stærkt, men Dobben fortsættes som en smal Dal endnu maaske en 

 Kilometer eller mere). Paa Sandfladen, der altsaa mod Øst staar i 

 aaben Forbindelse med Stranden, ses i Forgrunden Sandalge -Vegeta- 

 tionens Bund med Bledie-Sandhobe m. m. og en vandfyldt Lavning; 

 talrige smaa Kimplanter af Hvene fandtes her ogsaa i og nærmest 

 Vandet; bag den en Grønning, næsten alene dannet af Krybhvene. 

 Nogle faa andre Planter havde indfundet sig, bl. a. Jnncus halHciis, 

 J. hufoniiis og J. lamprocarpus, Erythræa littoralis, Potentilla anserina, 

 Carex Oederi, Bammcuhis Jiammtila, Alisma plantago, Sonchus ar- 

 vensis, Sagina nodosa, TrigJocliin palustre, Festuca ruhra o. a. Længere 

 inde i Dobben kom flere til Ferskvandsbund knyttede Arter til; det 

 blev en typisk Klitgrønning. I den fugtigste og mindst bevoksede 

 Del af Grønningen findes Sandalgevegetationen og Insektsamfundet 

 endnu meget typisk, og dybere nede sort Sand. Insekterne gik her 

 endog noget op i Klitten paa bar Bund. 



Krybhvenen er et værdifuldt Græs, og den plantes derfor under- 

 tiden paa tørlagte Arealer af Havbund, f. Eks. paa de store, tørlagte 

 Havbunde ved Vejlerne i Hanherrederne (Bygholms Vejle osv.). Paa 

 Langeland og mange andre Steder har jeg set Strandengene grund- 

 lægges væsentligst af Krybhvene, og hvilken Bolle den spiller paa 

 Tipperne i Bingkøbingfjord er omtalt af Mentz. En af Beboerne her 

 klassificerede (1904) de Græsser, der spille en Rolle paa disse Enge 

 saaledes : bedst (som Foderplante) er Andel, derefter Hvene og Harril, 

 mindst god er Rød Svingel. 



Foruden de nu nævnte Græsser, navnlig de to sidste, ville alle de 

 andre Arter, som efterhaanden udvikle sig mellem dem og snart del- 

 vis fortrænge dem, virke med ved Græsmarkens Vækst i Højde. 

 Særlig bør følgende nævnes: Festuca ruhra; Juncus Gerardi; Poten- 

 tilla anserina og Glausc maritima. Et Par Ord kan tilføjes om dem. 



Rød Svingel [Festuca ruhra L. og Var. arenaria Osb.). Dens 

 Voksemaade er omtrent som Strandkviks (se Warming, 1891, S. 173; 

 Raunkiær DBN, Mentz, 1902). Den hører ikke til de Planter, der 

 kan siges at lægge Grund til Marskeng, men senere kan den spille 

 en ret stor Rolle i denne, mest paa de højere, mere sandede og tørre 

 Steder, og nogen meget værdifuld Foderplante er den vel næppe. 

 Dette er derimod Harri Igræsset, Juncus Gerardi Lois. (og J.com- 



