11. Sandmarsk 179 



paa Tipperhalvøen se forøvrigt Méntz's indgaaende Fremstilling 1. c. 

 S. 78 ff. 



En typisk Sandmarsk ved Vestsiden af Nis sum -Fjord er væ- 

 sentlig dannet af Festuca rubra i en glat, rødblaa Form; den danner 

 et lavt, men tæt Grønsvær, gennem hvilket Bunden dog kan skimtes. 

 Bunden er Sand. Indstrøede ere Potentilla anserina, ., Armeria, Plan- 

 tago maritima o. fl. De lavere Dele af Engen ere mørkere grønne 

 og ere Harril-Eng, der udad mod Vandet bærer megen Triglochin 

 maritimum. Ved Fjorden selv findes nøgne Sandsletter med spredt 

 Glaux, Agrostis alba f. stolonifera, lidt Tagrør, osv. og Corophium- 

 Vader. Paa højere Steder gaar Engen over i en Armeria-Mark med 

 Plantago coronopus. Bromus hordeaceus, Sedum acre, Hieracium 

 pilosella. Lotus corniculatus, Viola tricolor o. fl. a., og til sidst gaar 

 denne over i Klitterne. Ganske de samme Bælter iagttoges flere 

 andre Steder. Disse Sandmarskdannelser ere utvivlsomt fremkomne 

 paa Flyvesand, der fra Vest er ført ud i Fjorden. 



Ved Limfjorden træffes mange Eksempler paa Sandmarsk, som 

 vist ere ret forskellige i H. t. Oprindelse, men utvivlsomt ret ens i 

 Flora. Eksempelvis kan anføres følgende. 



Aggertangen, der er en 6—7 Km. lang, har i Tidens Løb 

 undergaaet store Forandringer (se S. 118, 119). Andresen skriver 

 (1856), at »skjønt der efter Stormfloden af 1839 ikke var Spor af 

 Plantevækst paa den stærkt oversvømmede Del af Landtangen, og 

 skjønt den ofte forstyrres ved Fjordens Forbindelse med Havet, har 

 den dog begyndt at vise sig igen og vilde snart, naar denne For- 

 bindelse ophørte, dække hele Overfladen. Den Plante, som først ind- 

 finder sig paa de lavere Dele, er Salturt (Salicornia herbacea)« osv. 

 Den østlige Del er, som omtalt (S. 138), en stor Sandalge-Slette med 

 talrige Bledie-Sandhobe; efter Andresen afsætter sig her »undertiden 

 et tyndt Sliklag«, men det forstyrres igen af Havet ved Højvande. 

 Gaa vi fra Øst mod Vest, træffe vi de samme Bælter som ved Sønder- 

 jylland: først et Kvellerbælt e, paa sine Steder meget bredt og 

 dannet af mørkerøde, nedliggende Eksemplarer (Fig. S. 154); hvor der 

 er Hjulspor, ere de ofte samlede i disse i store Mængder, et Vidnesbyrd 

 om, at Vandet har ført Frøene omkring. Derefter begynder Strand- 

 G aasefod (Stiæda maritima) at optræde i ringe Mængde mellem 

 Kvellerne, ligeledes nedliggende og mere eller mindre rødfarvet, og 

 enkelte Hindeknæ. Bundens aabne Dele dækkes endnu af Sandalgerne. 

 I næste Bælte begynde Tuer af An del græs at optræde, med deres 

 lange, rødlige Udløbere liggende plat ud til alle Sider. Under- 

 tiden ses Tuerne tilsandede, og smaa Sandpuder dannes. Et Sted 



12* 



