182 11- Sandmarsk 



maritima; 6) Callunetum. Her er ogsaa Grønninger dannede af 

 Agrostis alba, med megen Gaasepotentil, Linum catharticum, Erythræa 

 littoralis, Carex panicea, Juncus articulatus, o. fl. der tyde paa Fersk- 

 vandsbimd. Ret højt oppe i Heden kan man træffe Grønninger, 

 hvor der mærkelig nok vokser megen Glaux, Juncus Gerardi, Agrostis 

 stolonifera, Triglochin maritimum, Carex distans, de to Erythræa- 

 Arter, altsaa væsentlig Saltbunds Vegetation. 



Ogsaa længere syd paa og nede om Østersøen træffes Sandmarsk, 

 men den synes ikke nær saa udbredt som ved Vesterhavet; jeg har 

 f. Eks. ved Lillebælt set Syltenge med Sandbund under en tynd 

 Skjold af Plantedele. Efter Reinke findes Strandenge, som maa regnes 

 herhen, ved Sliens Munding \ Kielerfjord og Kolbergerheide. 



Overalt er der noget ret ensartet over Sandmarskens Vegetation 

 og Flora. Bælterne ere allevegne de samme nemlig 1) Kveller, 

 2) Andel, 3) Hvene og Harril, 4) Rød Svingel. Af disse maa 2 og 

 3 anses for Associationer af den egentlige Strandeng, hvorimod 

 Kvellerbæltet maa danne en Formation for sig, medens den sidste 

 snarest bør regnes til Sandmarken. Plantevæksten er lav og i det hele 

 noget aaben; den naar ikke den Tæthed og Højde som paa Ler- 

 marsken eller de frugtbare Syltenge ved vore østlige Kyster. 



Den Flora, som anførtes for Nordbys Grønning, kan i det hele be- 

 tragtes som typisk navnlig for den vestjydske Sandmarsk; men smaa 

 Forskelle findes naturligvis altid, og disse ville utvivlsomt blive større, 

 jo mere vi nærme os Østersøens Strandenge. Indad mod Land gaar 

 Sandmarsken vist meget ofte over i en tør Sandmark eller Klit, især 

 hvoi" Sandflugt har fundet Sted, eller over i Lynghede, enten tør 

 Callunetum eller f. Eks. paa Amrum i Ericetum. Undertiden kunne 

 Klitter komme til Udvikling paa Sandmarsken (jfvr. Mentz, 1900). 



Det vil af det foranførte, f. Eks. af hvad der sagdes om Nordbys 

 Grønning, fremgaa, at det er umuligt at sætte en skarp Grænse 

 mellem »lette« og »svære« Marskenge, mellem Sandmarsken, som nu 

 er skildret, og Lermarsken. Men ligesom der er stor Forskel mellem 

 Yderleddene i H. t. Jordbund, saaledes er der ogsaa en stor Forskel mel- 

 lem dem i Henseende til Maaden, paa hvilken de opstaa. Vi skulle nu 

 i det følgende kaste et Blik paa Lermarsken ved Jyllands Vestkyst 

 og dens Tilblivelsesmaade; men da ogsaa Havets Plantevækst herved 

 kommer til at gribe ind, vil det være rigtigt forst at kaste et Blik 

 paa denne. Dette sker da i næste Kapitel. 



^ 1903 b, S. 142: „. . . eine niedrige, magere Viehweide, die man an der Nord- 

 seekiiste (z. B. bei St. Peter und auf Rom) als Sandmarsch bezeichnen wiirde", 

 hvis Loer („Lachen") ere omgivne af , meterhøj" Juncus maritimus. 



