15. Strand-Sumpene 245 



Harril, og enkelte Steder har Tagrøret indfundet sig og dannet smaa, 

 sammenhængende Bestande, eller det ses med Udløbere uordentlig lig- 

 gende ud over Tangmudderet. Bredderne ere pletvis sandede eller 

 grusede, og her vokse mange Steder Salturter (Suæda, Salicornia, 

 Arter af Atriplex), Sandkryb, Krybhvene, Andel og Glyceria distans 

 osv., der alle fandtes i stærkt nedliggende Eksemplarer og til Dels 

 vare stærkt rodfarvede (Kveller og Strandgaasefod), da jeg besøgte 

 Stedet. Ogsaa ud paa Tangmudderet havde disse Arter gjort In- 

 vasion. Af Harril er der fra først af kun smaa og spredte Grupper, 

 men Tallet af dem forøges hurtigt, og til sidst er der en Harrileng 

 paa 10—15 cm Højde. Jeg har her set Harril-Enge, som vare dannede 

 næsten åf Harril alene; naar andre Arter indblandedes, var det især 

 Rød Svingel, hvis blegbrune Stande ragede op til 30—40 cm, des- 

 uden Rødtop og hist og her en enlig Strand-Vejbred eller Strand- 

 Asters o. fl. Grunden til denne Renhed ei- formodentlig dels, at 

 Terrænet er saa fladt, dels at Engene endnu ere saa unge; jo ældre 

 de blive, desto mere blandet bliver Vegetationen. Pletvis, paa de 

 lidt lavere Steder i Strandengen, findes Krybhvene. Man kan se 

 denne Art paa Steder, hvor lignende Laguner udfyldes, eller inden 

 for Rørbæltet danne Hængesæk oven paa Tangmudderet, undertiden 

 i Selskab med Arter af Mælde, Trehage, Samolus Valerandi, Aster, 

 Glaux, Ranunculus sceleratus, Stellaria crassifolia og fl. 



Strandsumpene og de sammenskyllede Tangmasser give saaledes 

 mange Steder Anledning til Dannelsen at tørveagtig Bund, og mange 

 Syltenges Jordbund har utvivlsomt denne Oprindelse. Nogle Steder 

 er det mere en St ran dm ose med vandfyldte Fordybninger og Huller 

 end en god Eng, der er fremkonnnen. Jnncus maritimus Lam. er 

 ret betegnende for saadanne Steder paa vore Østersøkyster og paa 

 Østkysten af Sønderjylland samt paa den sydlige Østersøkyst fra 

 Mecklenburg hen til Usedom; den findes ogsaa paa de østfriesiske 

 Øer, men er ikke funden paa Halvøens Vestkyst og er i alt Fald 

 sjælden ved Kattegatskysten. Hvor den optræder, er den sædvanlig 

 i store Samlag, der i Frastand ere paafaldende ved deres ejendomme- 

 lige graagrønne Tone. Denne selskabelige Vækst skyldes dens 

 vandrette, forøvrigt kortleddede Rodstok; Løvbladene ere alle grund- 

 stillede (undtagen det endestillede Blad ved Blomsterstanden) og 

 ere alle stive og stikkende i Spidsen, graagrønne eller brunlige, 

 især i Spidserne; det hele Samlag naar omtrent Va— ^/s m Højde. 

 Det i Fig. 124 afbildede Juncetum J. maritimi er fra Helnæsbugten 

 ved Lille Bælt; det er c. V2 m højt; mellem de tætte Stængler og 

 Blade vokser bl. a. Carex extensa (V4 — ^/s m høi). Efter Bachenau 

 finde otte andre, til Dels sjældne Arter et Tilflugtssted i disse Sam- 



