16. Bakteriesum pe 247 



ligeledes kunne følgende nævnes: Glyceria maritima, for saa vidt som 

 den kan trænge ind i aabne Rørbevoksninger, og Stellaria crassifolia. 

 der kan findes paa Eve i dem. Til Rørsnmpvegetationen maa Scirpus 

 parvulus R. & S. henregnes ; denne meget lille Art vokser selskabeligt 

 paa Grund af de mange, traadfine Udløbere, der ende hver med en 

 knoldformet Knop (nærmere og Figur hos Raunkiær DBN.). Den er 

 funden hist og her ved Østersøen, ved Læsø og Busum og synes 

 meget sjælden, men er maaske overset. E. Rostrup fandt Bunden af 

 en nylig inddæmmet Arm af Nakskov Fjord paa en Strækning af c. 

 50 Tdr. Land saa tæt bevokset med den, at det hele Areal fik en 

 brungrøn Tone. 



At Sumpplanter, der have hjemme ved Ferskvand, og Landplanter 

 kunne blandes ind i dem, fremgaar af det foran anførte; bl. a. kan 

 endnu nævnes, at Convolvulus sepium undertiden kan være ret paa- 

 faldende rigelig til Stede, men Bunden er da formodentlig meget lidt 

 saltholdig. 



KAP. 16. BAKTERIESUMPE 



Bakteriesamfund og andre Mikrofyter. Biologi. Forekomst. 



Ved mangfoldige af vore Kyster findes en Formation af Sumpe, 

 der er forskellig fra Rørsumpene, men dog ofte findes sammen med 

 dem eller i deres Nærhed og inde i Strandengene, nemlig Bakterie- 

 sumpe. jQg kalder saaledes alle de af Mudder og raadnende Plante- 

 dele, navnlig Bændeltang, opfyldte rolige Kroge i Fjordene, Grøfter 

 og Huller i Strandengene, i hvilke en paafaldende Bakterievegetation 

 har udviklet sig, Fig. 125 viser en Fordybning i en Strandeng ved 

 Præstø Bugt, der er en saadan Bakteriesump; det lyse, som ses paa 

 den, er Mudder, som er rødfarvet af Purpur-Svovlbakterier, men og- 

 saa har andre lyse Toner, navnlig er hvidt af Beggiatoa'er og af 

 udskilte fine Svovlkorn. 



Den røde Farve, som er saa almindelig paa vore Bakteriesumpe, 

 er nærmest blegrød eller smudsig rød, omtrent som det Bundfald, der 

 kan ses paa Væggene af Rødvinsflasker; den skyldes Purpur- Svovl- 

 bakterier. Allerede i 1836 gjorde Ehrenherg disse til Genstand 

 for Omtale, da han paa Bunden af en Bæk ved Jena havde fundet 

 haandstore, røde Pletter, som viste sig at skyldes talløse Mængder af 

 selvbevægelige » Infusion sdyr«. Lidt senere omtalte franske Natur- 

 forskere det samme Fænomen fra Saltlaguner ved Middelhavet, fra 

 Svovlbade i Pyrenæerne og anden Steds; i 1841 beskrev Ørsted en 



