16. Bakleriesumpe 251 



ganisk Stof. Det viser sig altsaa. at der endnu er meget uoplyst om 

 Livet i disse Bakteriesamfund. 



Bakteriesamfund ogsaa med Purpurs vovlbakterier findes ikke blot 

 ved alle vore Kyster (Warming 1. c, S. 312), men rimeligvis over 

 den ganske Jord ved alle Haves Kyster, de koldeste maaske und- 

 tagne. De optræde ogsaa i Ferskvand, og vel med de selvsamme 

 Arter. Hos os kunne de findes ved alle lave, flade Strandbredder i 

 indesluttede Vige og Bugter, i Vandhuller og Grøfter ved Stranden. 

 Mellem Strandsumpenes høje Rør og Kogleaks bliver der roligt Vand, 

 hvor findelte, organiske Masser kunne bundfældes; paa dette vil man 

 meget almindeligt finde dem. Paa frit liggende, bundfæld te Alger 

 (Ulvaceer, Ektokarpeer o. a.), der ere i Opløsning, kan man ligeledes 

 finde Purpursvovlbakterierne, og paa den dyndede Bund langs Ky- 

 sterne, i Marskgrøfterne og Strandhullerne kunne hvide Beggiatoa- 

 Pletter findes, ofte i Mængde. [Engler har beskrevet en saadan Bund : 

 »Die Pilzvegetation des weissen oder toten Grundes« fra Kieler Bugt). 



Man træfter disse Bakteriesamfund hele Aaret rundt: ogsaa i Vin- 

 termaanederne er der livlig bevægelige Individer; men i den varmere 

 Aarstid, naar Bakterielivet begunstiges af den højere Temperatur, er 

 Fænomenet naturligvis smukkest og stærkest. Store Flader paa mange 

 Kvadratmetres Omfang, ja hist og her endog med Omfang, der gaa 

 op i Tønder Land, kunne da være rødfarvede; en Vig ved Mols skal 

 endog af de Omboende benævnes »det røde Hav«. — 



Om Floraen henvises til Warming 1. c. S. 320 ft. 



KAP. 17. FORANDRINGER AF DEN FÆRDIGE 

 STRANDENG 



Medfødte og senere fremkomne Ujevnheder i Marsken. Klitter, Rytter, Myretuer 



og andre Forhøjninger. Nedbrydning af Engens Strandkant; Loer; Huller inde 



paa Engfladen. 



Da Vandet spiller en saa fremtrædende Rolle ved Syltengenes 

 Dannelse, skulde man vente, at Overfladen var vandret, og at Plante- 

 væksten som Følge heraf var ganske ensartet over vide Strækninger. 

 I det store og hele er dette jo ogsaa saaledes; men der er dog, som 

 foran er omtalt og afbildet (S. 178 og 208), alle Vegne svage For- 

 dybninger og Forhøjninger i den, som kunne kaldes medfødte, fordi 

 de stamme fra Engens tidligste Dannelsestid. Endnu et Eksempel 

 kan anføres. Vest for Husum har jeg set en Strandeng, der grænsede 



